    Miről apám nagy búsan szólt,
    hogy itt hajdan szebb élet volt,
    érzi lelkem felsóhajtok,
    midőn Rákos földjén szántok.

    Rákos, Rákos, hova lettél?
    Szép híredből de kiestél.
    Már minálunk a magyar szó,
    ritka, mint a fehér holló.

    A csatába trombitálnak,
    mint a sasok, vívni szállnak.
    Fáj szívem, fáj ha ezt látom,
    hazám földjét sírva szántom.

    Barna kislány a faluból,
    ne végy vizet a Rákosból.
    Magyar csonton folyó vize,
    könnyektől sós annak íze.