A Rákóczi túramozgalom teljesítése három részletben

Parádsasvár-Mátrafüred szakasz a túramozgalom nyitónapján
2004. április 3.

Jó néhány ismerős és néhány ismeretlen turistával Parádsasvárra utaztunk április első szombatján, ahol Verával, Ferivel és Csabával mi is a szép számmal összegyűlt túrázók közé álltunk, majd meghallgattuk a rövid köszöntőt és az instrukciókat. Megvásároltuk az igazolófüzetet és már ekkor megkaptuk az alkalmi kitűzőt is. Meglehetősen hideg volt, Feri ki is nevetett, hogy vacogok. Szerencsére egy fertályóra múlva a nappali felmelegedés és a mozgás által termelt hő elviselhetővé tette számomra a Mátrát.

Erdőben egymás után

Hamar a második igazolóhelyhez értünk, a Sós-cseri tetőre. (Az első igazolás még Parádsasváron megtörtént, ahol az üveggyár alapítási évét kellett feljegyezni.) Itt mindenki megismerhette, hogy is fognak kinézni az útvonalon igazolás céljából felfestett pajzsjelzések. Minden jelzés tulajdonképpen egy binárisan kódolt 3*3-as mátrix, mely jelképei mindig 3:6 arányban állnak. Mindig három téglalap és 6 semmi. Az igazoló füzetben a pajzsjelzésnek megfelelően kell jelölni ezt a kódot. A jelzéspajzs színei találóan fehér alapon sárgák, csakúgy, mint maga a Rákóczi-turistaút sárga sávjelzése.

Továbbhaladva a Széchenyi-hegy következett, ahol eltűnődve néztem, miként a Nap behatolt fényével az erdő fái közé. A 24-es utat keresztezve a Várhegy várt ránk, a maga emelkedőivel. Az ezüsttörzsű bükkfák között távoli vízfelület, a Köszörű-völgyi víztároló csillant felénk.

Napfotó az erdőben

A Tariska-rét szélén, a Hársas-tető alatti nyeregben fára festett újabb pajzs kódja került füzetünkbe, majd utunkat tovább folytatva, hamarosan a Kétbükk-közti-patak sejtelmes völgyébe értünk, ahol szájnak ugyan nem, de szemnek akadt bőven ingere. A kanyargó völgy megszabta a patak útját, mellette néhol mohától zöldellő úton haladtunk.

A Kétbükk-közti-patak völgyében

Mohától zöldellő úton

Parádóhuta volt az első útba eső település, mi sárga jelzés mentén ide betérve elhaladtunk egy feszület és egy katonát ábrázoló hősi emlékmű előtt. Az egyik a békét s szeretetet hirdeti, a másik az értelmetlen pusztulásnak állít emléket. A sarkon egy palatetős fa harangláb állt, mit érdemes még megemlíteni. Keskeny, meredek, árokszerű úton kiértünk a településről, és nemsokára egy olyan helyre érkeztünk, ami nem volt ugyan igazolópont, de mégis megálltunk. A Klarissza-csevice tetővel fedett, foglalt forrásánál megkóstoltuk a jellegzetes ízű vizet, néhányan töltöttek is az útra, otthonra belőle. A csevice vizétől felfrissülve a közeli Méhészkertnél megtaláltuk az újabb kódot tartalmazó pajzsjelzést egy olyan fán, amin ezen kívül még 3-3 turistajelzés és egy T betű is volt festve. Szépen feldíszített egy fa ez, mint egy modern totemoszlop! Parádóhutát ismét érintve műúton közeledtünk Parád felé.

Parádóhuta - Hősi emlékmű és feszület

Parádóhuta - Harangláb

Parádóhuta - Eszter

Klarissza-csevice

Klarissza-csevice - Eszter és Hevér Józsi bácsi

Méhészkertnél

Parádóhutát elhagyva

A Parád táblánál turistalelket szomorító szemétkupac mosolygott az erre járókra. Túllépve ezen, reggeli muzsikaszó ütötte meg fülünket. Hegedűs a ház előtt. Egy parasztház tornácán egy bácsika húzta a nótáját. Életkép volt ez a javából!

Parád - Hegedűs a ház előtt

A házak előtt kidobott lim-lomok voltak, valószínűleg szervezett lomtalanítás keretében. Feri egy helyen el is helyezkedett egy fénykép erejéig egy ilyen rakás közepén, egy muzeális rádió és egy ócska babakocsi mellé. Mondtuk is neki, hogy ő a kakas a szemétdombon... A háttérben lévő ház falán üvegezett helyen kis szobor (Szűzmária a gyermek Jézussal) koronázta meg e mérföldkőnek számító fotóművészeti alkotást.

Parád - Kakas a szemétdombon

Parádon két helyen is kell igazolni a füzetbe. Az első hely, Asztalos Johák fafaragó kiállítása. Ide nem mentünk be, amit sajnáltam, mert szeretem a fafaragásokat. A díszesen faragott kapuban azért kigyönyörködtük magunkat, és felírtuk a kapu egyik feliratát ittjártunk igazolásául. A másik igazolóhely a Palóc háznál volt, ott a lakóház építésének idejét kellett felróni az igazolófüzet megfelelő rovatába. A nádtetős múlt nézelődésre és fotografálásra csábított sokunkat. A tájház udvaráról jól látszott a templomtoronnyal szinte egyvonalban a Kékes tetején magasodó tv-torony.

Parád - Csoportkép Asztalos Johák házánál

Parád - Festett szobor a templom előtt

Parád - Palócház

Parád - Palócház - Belépés csak saját felelősségre!

Parád - Palócház - A budiba jutó fény rése

Parád - Palócház - Udvaron

A főút mentén átszeltük Parádot, s hamarosan Parádfürdőn a Cifra-istállónál találtuk magunkat. Az Erzsébet Szálló monumentális épületét elmellőzve és megtekintve folytattuk túránkat a Rákóczi-fa felé, mit hamarosan meg is leltünk, mivel akkora (még így visszavágva, élettelenül is), hogy nem lehet nem észrevenni. A fa törzsére felfestett pajzsjelzést rögzítettük a füzetbe. Fényképeztünk, s elméláztunk e faóriás láttán, hogy miként múlik az örökké múló idő, miközben hangyák élték futkosós, sohasem nyugodt életüket a vén fa tövében.

Parádfürdő - Cifra-istálló

Parádfürdő - Cifraság

Parádfürdő - Erzsébet Szálló

Rákóczi-fa

Egy nagy kapu alatt bújtunk át, s egy Mária-képoszlopot is elhagyva műúton haladtunk a Szent István-csevicekútig, utunk következő állomásáig,. Ez a csevicekút volt e napon az első ismerős dolog, itt már jártam a Vadas Jenő teljesítménytúrán. Akkor nem kóstoltam meg e vizet, de most nem hagytam ki, s néhány kortyot magamévá téve a vízből kerestem csak meg a pajzsjelzést a kút oldalán. "Vándor köszönjük" - volt krétával felírva a kút hátsó falára. Lehet, hogy sose tudom már meg, mi is van itt megköszönve.

Nagy kapun megyünk át

Mária-képoszlop

Szép fenyves

A Szent István-csevicekútnál

Szent István-csevicekút - Vándor köszönjük

A Macska-lyuk vízmosása mellett haladtunk felfelé, majd favágók feltornyozta farakások között haladva elértük a Lapossás-dombot, melyen sziklák között botladozva jutottunk túl, mígnem elértünk egy utunkat keresztező patakot. Ezen átkelve közelítettük meg a következő pajzsjelzéssel ellátott fát, amit a Rózsaszállási Kutatóház alatt találtunk meg.

Farakások között

Ezüsterdőben

Pólóra, magyar! Reggeli vacogásom megtörténtét is megkérdőjelezve vetkőztem neki. Két pulcsit begyűrtem a hátiba, és idén először pólóban túráztam tovább.

gyuri74 a Rózsaszállási Kutatóháznál

Sziklás vidékek útjait tapostuk, immár csak ketten Csabával. A többiektől lemaradtunk, mögöttünk is csak néhányan lehettek már. Egyszer jelzéselhagyásra csábító helyet találtunk, bár 14 óráig már nem volt túl sok időnk, addigra kellett volna Kékesre érni, a Rákóczi-oszlop avatására. Sziklaország kapujához érkeztünk. A kulcs a lábainkban, karjainkban volt. Felmásztunk a sziklákra, nem törődve idővel, csak a hellyel. Apró, megbújó kövirózsák látványa fogadta a jelzésről ide feltérő vándort. Csaba azt mondta, szívesen fotózna itt női aktot. Ötletével egyet kellett értenem, pompás háttért nyújtó táj ez, mit bűn nem ötvözni a női szépséggel egy-két művészi akt erejéig. Hát fényképgép az már van, a táj is megvan, akkor mi is hiányzik még ehhez? Lenyűgöző egy hely ez, mintha nem is Magyarországon lennénk, hanem valami magashegységben. A panorámával, s főként a sziklákkal betelve lejöttünk ismét a jelzésre, mely a Rákóczi turistaút (S-) mellett az OKT és Mátrabérc útvonala is egyben. Itt kisebb nehézséget okozott a Disznó-kő felderítése, volt egy kis visszafelé menés is, mígnem egy tapasztaltabb túratárs útba igazított minket. Pár perc időveszteséget elkönyveltünk, de a Disznó-kő feledtette mindezt. A jelzést felírtuk, és gyönyörködtünk a tájban és eme utunkba akadt újabb sziklában. Csaba megmászta a sziklát, erőt vett rajta a sziklamászhatnék. Rajtam is, de rajtam nem annyira, és itt nem lettem társa e veszélyes vállalkozásban.

Csaba Sziklaországban

gyuri74 Sziklaországban

Sziklaország egyik fele

Sziklaország másik fele

Kövirózsa Sziklaország tetején

Sziklaország egyik határköve

Csaba a Disznó-kőn

Hevér Józsi bácsi - aki itt nyomunkba ért -, megkínált minket a saját borával. Egy korty édes vörös. Megállapítottuk, hogy jó bora van az öregnek, bár én nem rendelkezek kiterjedt viszonyítási alappal e téren. Szikla volt szikla hátán, ahogy tovakanyargott velünk az út Sas-kő és Kékes irányába. Sas-kőnél népes kirándulócsapat jött szembe velünk. Itt útba ejtettünk egy kilátóhelyet néhány fénykép erejéig, majd egy számomra is bevállalható sziklamászással elértük a Sas-kői emlékművet. Itt egy fránya kisgyík lógott meg kétszer is egy művészi természetfotózás elől az emlékmű repedéseibe. Pedig résen voltam, de ő még inkább. A környéken párzó bodobácsok szégyentelenül rohangásztak. Egy ilyen párt le is fotóztam szintén az emlékműnél. Lejjebb ereszkedve egy fán megtaláltuk a Sas-kő mondáját: "A néphagyomány szerint egy Sas László nevű vitéz erre vezette a törököket, hogy az itteni szakadékba hulljanak. Így is történt, a törökök elpusztultak, a vitéz élve maradt." Ezt a táblát bizonyos Tájak Mondák Emlékhelyek Védegylete helyezte ki 2002-ben. A tábla megtekintése után is gyönyörű sziklákat találtunk, részint az úton, részint amellett. Itt is elszikláztunk kicsit, miközben az idő sürgetett, de sürgető szavára nem adtunk most sem. Később az Erzsébet-sziklánál lévő keresztet fotóztam le a tv-torony immár közeli képével. Itt számtalan hóvirág díszítette a tájat, ők még megmenekültek a hóvirágvadászok elől. Remélem őket azóta sem vadászta le senki. Mohás sziklák hevertek mindenfelé, míg mi fölfelé haladtunk. 14 óra már percekkel elmúlt, mire a csúcs közelébe értünk. Nagy meglepetésünkre néhány fa gyökereinek megbúvásában kis hófoltok fehérlettek, az elolvadt tél utolsó mementójaként.

Sziklás vidék

Sas-kő felé

Kilátóhely Sas-kőnél

Párzó bodobácsok

Kékes felé

Egy újabb megmászható sziklát találtunk

Kereszt és torony

Hóvirág

Piramis alakú szikla

Kékes - Hófoltok a gyökerek tövében

A csúcs előtt, kerítés mögött egy láncravert kutya rohangászott táljával a szájában. A lánc hosszú drótpályára volt erősítve, így a kutya végig tudott rohanni a kerítés mellett. Ismerős kutya, minden évben látom a Téli Mátrán, ugyanezt csinálja. Kicsit elemeztem magamban ezt, s végül erre jutottam: Hát ez egy kolduló kutya! Követett minket a kutya a kerítés másik oldalán. Megálltunk. Megállt. Letettem a hátizsákomat, hogy adjak neki valamit enni. Izgatott lett. Dobtam neki két kiflidarabot. Befalta. Továbbmentünk, ő szájában ismét a tálkával követett minket. Mikor elhagytuk a kutyával őrzött területet, még visszapillantottam és láttam, hogy a kutya a tálját letette, s egyéb elfoglaltságként lustálkodásba fogott. Nem semmi kutya! Nem koldul fölöslegesen egy pillanatot se, csak ha "eksön" van...

Kékes - Kolduló kutya

Negyedórás késéssel értünk Kékesre, de még nem kezdődött el az oszlop avatása. Egyelőre csak egy fehér lepellel letakart, s piros-fehér-zöld szalaggal átkötött oszlopot láttunk. Ittunk a kínált parádi vízből, beszélgettünk. A többiek már aggódtak miattunk, hogy merre lehetünk. Csabával mondtuk, hogy kissé elsziklamásztuk az utat. Kékesen megint fáztam, belebújtam az egyik pulcsimba. Rövid beszédek után lelepleződött Jakkel Mihály bácsi szépen faragott Rákóczi-oszlopa, és lehetővé vált az oszlopról az újabb igazolást megejteni a sárga igazolófüzetbe.

Kékes - Emlékoszlop avatás előtt

Kékes - Lelepleződés

Kékes - Sokan vagyunk az emlékoszlopnál

Kékes - Emlékoszlop

Itt kedves ismerősökbe, Lienkába és társába botlottunk, ők a túra másik szakaszát járták be. Mi azt terveztük, hogy Mátrafüredig még továbbmegyünk, ők a Kékesi kéktúrabélyegző holléte felől érdeklődtek.

Kékes - Csoportkép Lienkáékkal

Ferivel és Csabával a Som-nyereghez gyorsan leértünk, begyűjtve itt is egy pajzsjelzés-kódot. Ami meglepő volt, hogy itt jeges szakaszokat is találtunk, amik veszélyesen csúsztak. Persze, ez a hegy másik oldala... Mátraháza előtt egy parkolónál két nagy hókupacmaradék találtatott, a hókotrók halmozták őket ide, még a hóesések után.

Leírást nem olvastam, ezért kihagytam a következő igazolóhelyet, a Kecske-bércet. Le kellett volna térni. Mikor ráeszméltem, már jócskán túlmentünk. Így jár, aki nem olvassa a leírást, és az is, kinek fejében nincs ott az egész Mátra. Csaba, mivel ő lemaradt, és neki szólt egy túratárs, hogy merre van a pont, begyűjtötte a kódot. Nem tartottam volna tisztességesnek lemásolni a füzetéből, úgyhogy elhatároztam, hogy ide újra visszajövök lejegyezni a kódot.

Ezután már figyeltem a leírást is, de a Hanák-kilátó a jelzésről is látszott, az nem is maradt ki. A kilátótól rövid idő alatt leértünk a Rákóczi-forráshoz. Megálltunk inni, s kódot feljegyezni. Érdekesnek találtam a forráson lévő borostyánkoszorúra helyezett kagylókat. Nem messze a Muzsla-tetőn levő kilátónál nem volt igazolópont, itt csak rövid időt töltöttünk.

Hanák Kolos-kilátó

Rákóczi-forrás

Rákóczi-forrás - Borostyán és kagyló a koszorún

A Muzsla-tetői kilátó

Hamarosan beértünk Mátrafüredre, ahol arra az elhatározásra jutottunk, hogy eszünk valamit. Ismerek egy helyet, ahol mackot lehet kapni a bazársor végén. Itt fellendítettük az üzlet forgalmát fejenként egy macokkal, Csaba ezen felül még egy palacsintával is. Eszegetés közben rövid gasztronómiai értekezést is folytattunk, melyből recepteken keresztül kiderült számomra, hogy ezt a macok nevű étket a maga egyszerűségével a többiek is igen kedvelik. Mindezek után elindultunk felkeresni a kápolnát, ahol a következő igazolóhely van, de a sarkon pont jött egy busz, amire mi is felszálltunk, hagyva a többi pont felkeresését egy másik alkalomra.