Eger Csillaga 50
Felnémet
2003. szeptember 27.

[Erre a túrára már tavaly is akartam menni: Összekészültem, elemózsia, térkép, miegymás a hátizsákba. Gyöngyösön ébredtem a túra hajnalán. Gyanús hangok érkeztek a világból, melyeket lassan megfejtettem: esik. Lelkemben vívódás kezdődött: menjek vagy ne? Maradás mellett döntöttem, akár egy kocaturista. Azóta igyekszem kerülni az időjárással kapcsolatos kifogásokat, mivel: rossz idő nincs, csak rossz turista...]

Szombat hajnal, Gyöngyös, vasútállomás
Pénztár még nincs nyitva, de érkezik Túsnyik Béla. Kisvártatva a pénztár is nyit, T.B. előttem kér jegyet, ám a pénztárosnőnek gondot okoz: Hol is van Felnémet? Azonban nem lehet túljárni hősnőnk eszén, tud adni jegyet, ez nem is csoda, hiszen vezet Felnémetre sínpár. Ezen első akadály leküzdése után felszállunk a vonatra.

Vámosgyörk, nem sokkal később
Az egri vonatot várjuk, ez pár percet vesz igénybe. Érkezik. Beléhatolunk kígyózó fémtestébe, és egyik üregében foglalunk helyet. Sínen vagyunk tehát. Néhány perc múlva ránk talál Marika, akit a Mezőföld túrán ismertem meg. [Miatta szálltam ki 20 km-nél, az éjszakai negyvenesen. De nem egymás testének szeretése miatt.:) Az esetről további részletek után érdeklődők keressék vissza a Mezőföld beszámolómat.]

Eger, virradás és 7 óra után
Az állomáson SétáLós bácsi várakozik cimborájára, Túsnyikra. Parolázás után átszállás a szilvásváradi BZ-re. A vonat lassan elindul. Elhaladunk a város legújabb látványossága, a nemrég felrobbant ház elkerített maradványa mellett.

Felnémet
Az előre lerajzolt "Hogy találok a BNP Igazgatóságához" nevű térképvázlatra nincs szükség. SétáLós vezet minket.

BNP Igazgatóság
Nevezünk, 500 Ft a nevezési díj félszáz km bükki kalandért. Elindul a Mezőföld 40 éjszakain egy ízben már bevetett félelit kommandó. (Fél=Marika+én, elit=S.B. és T.B.) A csapatot SétáLós vezeti, aki lévén egri, nem leírásból, hanem fejből tudja az utat. Hamarosan kiérünk a városból, orrunkat megcsapja a vadon szaga. Meséli SétáLós, hogy véletlenül elszakította a nevezési díjként átadott papírpénzt. Erre a gyanú szörnyű fénye villant fel bennem, s megnéztem, hogy nekem mit adtak vissza az ezresből. Széthajtom a pénzt, nagy szakadás éktelenkedik rajta. Hozzám került tehát a szakadt pénz. Ezen jót derülünk.

Leshely
Némi szőlőt, és pár szem szilvát veszek magamhoz a ponton. Irány a szarvaskői vár, ne várjon hiába.

Szarvaskő
A faluba érve félelmetes méretűként magasodik a település fölé a hegy, melynek csúcsára őseink várat építettek. A látvány megkapó, bár a tudat, hogy oda fel kell mászni, nem annyira. Röpke lelki rákészülés után nyomás hegymászni. Izzadok kegyetlenül, miközben lépéseimmel fogyasztom a szintet. A pont a vár alatt vár. Igazolunk, s Marikát hátrahagyva felmászunk a romokhoz. Kibújok a pulóveremből, melegem van. A dolognak egy hátránya van, hozhatom a kezemben az igazolófüzetet, amit eddig a pulcsi elején lévő cipzáras zsebben hordtam, mint anyakenguru a kölykét.
- Nem bízol bennem, hogy kezedben van az igazolófüzet? - teszi fel a kérdést vezető bácsink.
Röviden elmagyarázom neki, hogy milyen körülményes a hátizsákban tartani. Ugyanis:
1. lépés - hátizsák le
2. lépés - hátizsák kinyit
3. lépés - igazolópapír előszedése
4. lépés - igazolás
5. lépés - elcuccolás
6. lépés - hátizsák rendeltetésszerű elhelyezése a háton

Agyagos-tető
A pontnál iszunk valami narancssárgát, és Eger felé vesszük az irányt. Szőlőtáblák között haladunk el. Kékszőlő. Szakítok egy kisebb fürtöt. Meg kell tudni miből is lesz az Eger bikájának az ő vére. A leírás -amit akkor még nem olvastam- figyelmeztetést tartalmaz: "A túra útvonala több helyen szőlőtáblákon halad át. A szőlőt mérgező vegyszerrel permetezték, semmiképp se fogyasszuk! A szőlőtáblákat több helyen fegyveres csőszök őrzik."

Minaret
Féltáv. Az "igazhitűek" által emelt karcsú torony tövében megleljük az ellenőrző pontot. Marikát sikerül rábeszélni, hogy ne szálljon ki 25-nél. Itt ellenállhatatlan vágyat érzek csekély mennyiségű egri bor elfogyasztása iránt. Fél pohárral iszom a kínált nedűből. Nem alkoholizálok, de Egerben muszáj -gondoltam. Egy szendviccsel pedig megkönnyítem hátizsákomat. Folytatjuk utunkat. Átvágunk a belvároson, a jó időnek köszönhetően nem nyakig sarasan. De még így is furán néznek ránk, találgatva miféle szerzetek is vagyunk.

Kaptárkövek, Nyerges-hegy
Fáradok. Lassulok. Lemaradok. Marika még nálam is jobban. Cimborák bevárnak. Kaptárkövek és barlanglakások - tetszik a hely.

Síkfőkút
Fáradok, az emelkedők egyre jobban megfognak. Lemaradok. Marika még nálam is jobban, és gondolkozik, kiszálljon-e 40-nél... A pontőrt kérdi, jönnek-e érte kocsival, aki azt válaszolja, hogy nem, hanem majd felmegy a seprűvel Várkútra. Itt feljegyzem a Szt. Imre-forrás kódját (Bükk forrásai túramozgalom). Pihenünk pár percet, megesszük a csokit, amit a pontőrtől kapunk. A pontőr megemlíti, hogy nehéz szakasz következik. Marikát végül sikerül további menetelésre bírni.

Várkút
Emlékek jönnek elő - itt aludtam a Bükki kilátások után. A ponton fogyasztható zsíros kenyérről lemondok, inkább otthonról hozott szendvicsemet ásom elő a hátimból. Csupán néhány szelet lilahagymát orozok el a tálból. Korlátlan mennyiségű a teafogyasztás - soha nem ittam még ilyen finom teát túrán! Igazából finom teát sem...:-( Mégsem iszom egy bögrénél többet.

Nagy-Eged
A Dobó István kilátó csábítgat erősen, mégsem mászok föl. Pihenünk kicsit. Aztán megkezdjük a meredek hegyoldalon a lejutást. Most már lefelé is lassúbb vagyok SétáLóséknál. Marika meg - még mindig - nálam is. Miután leértünk a hegyről meglátjuk az utolsó (kisebb) akadályt, a Bajusz-hegyet. Oda még fel kell mászni. Feljutunk, majd leereszkedve elkezdjük a cél megközelítését.

Egervár állomás
Igazolás után megkapjuk a szélesvásznú oklevelet és a címeres kitűzőt. Ismét kínálnak borral, de most visszautasítom. Inkább egy fürt szőlőt választok.

120 másodperccel kevesebb, mint 10 óra alatt tettem meg az 52 km-t, ilyen jól talán még soha nem mentem. (Most se mentem volna, ha egyedül megyek, mert ez kissé erőltetett menet volt számomra.) De nagyon jó volt, hogy egy sort nem kellett olvasni, mert vezettek. Viszont így nem növekszik a tájékozódási tapasztalat.

Számításaink szerint gyalog előnyösebb nekivágni az egri vasútállomásnak, mint megvárni a BZ-t. Gyerünk! Megfájdul a bokám, most már én megyek leghátul. Ismét átvágunk a városon.

Az egri vár hatalmas várfala alatt haladunk:
- Én ezt már láttam - mondja Túsnyik.
- Itt van már pár éve... - mondom, s vigyorgok.

Vasútállomás, Eger
Még jegyet kell venni. Sétálósnak mutatom, hogy a szakadt 500-assal szándékozok fizetni. Jegyet kérek Gyöngyösig, fél árút. Összehajtva teszem a pénzt a pénzbeadó ablaknyílás forgó fémtányérjára. A tányér másik felére a gyanútlan MÁV alkalmazott leteszi a jegyet és a visszajárót. Elfordítja a tányért, felé az 500-as, felém a jegy a visszajáróval. Megpróbálom mihamarabb elpakolni a jegyet, és a pénzt. Nem merek ránézni a pénztárosnőre. Nem szól utánam. Így cserélt gazdát egy nap alatt négyszer egy szakadt 500 forintos: SétáLós->szervezők->én->MÁV...:)

SétáLós bácsi az állomáson elköszön tőlünk, mi felszállunk a vonatra, ahol megismerkedem VadMalac sporttárssal, akivel Vámosgyörkig együtt utazunk. Vámosgyörkön mi átszállunk Túsnyikkal a gyöngyösi vonatra. Tekintettel a gyors menetelésnek, a vártnál sokkal hamarabb érek Gyöngyösre, de jó ez így, nagyon.