Hetvenkedtem a Zempléni-hegységben
Rákóczi 75
Füzér
2003. június 14.

Szombat pirkadat után megcéloztam a Füzéri várat, a Rákóczi 75 teljesítménytúra rajthelyét. Vámosgyörkön stílszerűen felszálltam a Rákóczi nemzetközi gyorsra, mellyel egészen Miskolcig utaztam. Már ezen a Rákóczin is helyt kellett állnom, ugyanis ülőhelyet nem találtam...

Miskolcról egészen a határig, Sátoraljaújhelyig vonatoztam, onnan pedig egy órás várakozás után busszal indultam el Füzérre, ahová tíz perccel dél előtt érkeztem meg. Útközben megcsodálhattam az eddig számomra még ismeretlen Zempléni-hegység kisebb-nagyobb csúcsait. Füzéren történelmi tettet hajtottam végre, megszeplőtlenítettem az OKT igazolófüzetemet, elhelyezvén benne az első bélyegzőlenyomatot. Ezután elindultam a vár felé. A vár tövében ellenőrző pont-gyanús helyre bukkantam, ahol is igennel feleltek arra a kérdésemre, hogy itt lehet-e nevezni a Rákóczi 75-re. Első meglepetés: 700 Ft volt a nevezési díj, holott én 1000-re számítottam. Még mindig jobb, mintha fordítva lett volna... 12:10-es rajtidővel 9. nevezőként indultam el a 75-ös távon. Innen a pontőrök felküldtek még a várba, ahol is 200 forinttal járultam hozzá a vár felújításához. Ezért egy kék színű belépőjegyet kaptam, amit lefelé jövet sikerült elhagynom, de ezt hamar észleltem, és visszamentem megkeresni. A várból lefelé ismét a pont mellett vezetett utam. Itt összetalálkoztam SétáLós bácsival és Túsnyik Bélával, akik a 110-est nyomták. Ha nem szólnak utánam, észre sem veszem őket. Igazából fel se merült bennem, hogy ismerősökkel futok össze. Így utólag persze egyértelmű, hogy nekik más túra ezen a hétvégén szóba sem jöhetett, hiszen ez volt a legnagyobb kihívás. Kérdezték, hogy a 110-esen vagyok-e? Mondtam, hogy nekem a 75 is egyéni rekord lesz, és annak is örülni fogok, ha saját lábamon célba érek a megadott szintidőn belül. Kisebb szakaszok kivételével innentől velük mentem, két másik 110-es induló társaságában. 5 fős csapatunk hamarosan Hollóházára ért, ahol is a porcelángyár udvarán ellenőrző- és frissítő pont volt. Igazolásként a hollóházi OKT bélyegző került papirosomra. Itt egy újabb OKT igazolást is eszközölhettem volna, de mivel nem a kék színű turistaúton, hanem piros sáv mentén jutottam Hollóházára, ezt nem találtam sportszerűnek.

A második igazolópontig közel 13 km-es szakasz következett. Gyönyörű erdőket hagytunk magunk mögött. Telkibányát elhagyva hamarosan elértük a Potács-házat, ahol is enni-inni lehetett. Az egyik pontőrtől megérdeklődtem a WC-lehetőséget, aki egy klasszikus pottyantósra mutatott. Bementem, és a nyíláson lenézve egy nagyon világos színű siklót láttam. Olyan hosszú volt, hogy először kettő hüllőnek véltem. Muszáj volt kiderítenem, hogy él-e. Rácéloztam. Lassan megmozdult. Miután végeztem, ajánlottam a többieknek is ezt a budinak álcázott belépti díj mentes terráriumot.

Továbbmentünk. Utunk hamarosan a romjaiban is impozáns Gönci pálos kolostorrom mellett vezetett. Szívesen szenteltem volna több időt is a kolostor tanulmányozására, de most erre nem akartam időt szakítani, mivel nem akartam lemaradni a többiektől.

Meredek szakasz után az Amadé-várhoz értünk. Az újabb ellenőrző pont azonban nem itt volt, hanem 4 km-rel tovább, Sólyom-kőn. Oda is felkapaszkodtunk, és a zsírkrétás ellenőrző ponton igazoltuk ottjártunkat. A következő fontosabb állomás a Regéci-vár volt, ahol kis pihenőt tartottunk. Vár-kútnál és az igen meredek Puszta-várnál egy-egy zsírkrétás igazoló pont várta a túrázókat. A két pont között érintettük Erdőhorvátit. Itt az egyik srác az ötfős csapatunkból találkozott a családjával. Csokit és folyadékot kaptunk mi is tőlük, ami nagyon jól esett.

Időközben ránk sötétedett, szerencsére fél tízig viszonylag jól láttunk lámpa nélkül is. Szentjánosbogarak próbáltak lámpásaink lenni az éji vándorlásunk során. Telihold volt. Lenyűgözött, amikor a Zemplén csúcsai elbújtatták előlünk a Holdat, csupán annyi fényt engedve át a hegytetőn, hogy az ég éji uralkodója fénysapkát képezzen azon.

Komlóska nevű település művelődési házában igazolás után virslit és tasakos levet lehetett enni. Rövid pihenőt tartottunk. Ettünk-ittunk, pihiztünk csöppet, új erőket gyűjtve a további kilométerekhez. Komlóskáról kissé bonyolult volt a jó útra térni, de a falut elhagyva is finoman szólva "érdekes" volt a megfelelő út megtalálása. Pogány-kútnál volt az utolsó ellenőrző pont, szintén zsírkrétás igazolással. Pogány-kút után szintemelkedés nélkül 7 km-es út maradt még a célig, Sárospatakig, ahová Hercegkút érintésével jutott el kis csapatunk. Az utolsó km-eken Túsnyik B. és SétáLós B. lehagytak minket.

02:40-kor értem be két túratársammal a célba. Nagyon jó időt mentem, 14:30 alatt tettem meg a 71,45 km-t, de ami fontosabb, hogy lépést tudtam tartani két olyan vérprofival mint T. B. és SétáLós.

Egyedül nem hiszem, hogy sikerült volna teljesíteni. Nagyon nehéz volt tájékozódni. Majdnem minden kereszteződés hiányában volt az irányjelzésnek. A legtöbb helyen hosszas keresés után tudtunk csak továbbmenni.

Díjazásként minden teljesítő pólót is kapott, ez volt az egyik ok, ami miatt ezt a túrát választottam, ugyanis teljesítménytúrás pólóm még nem volt. Most lett kettő. Ugyanis csak XXL-es volt már, de mivel én kisebbet szerettem volna, a szervező előhalászott nekem egy M-eset is, ami egy olyan pólókupacban volt, ami egy reggeli balszerencse miatt koszos lett. Ezt bónuszba nekem adta. Valóban csúnya folt volt ezen, majd mosás után kiderül használható-e még.

A pólóról még egy észrevétel. Szerintem valami gyártási hiba történhetett, mert inverz lett az embléma fejalakja, és így a pólókon szerecsen Rákóczi látható... Lehet, hogy ezért osztogatták... Mindegy, a szándék a fontos.

A célban rövid feltöltődés után az 5 fős csapatunk egyik tagja, Lajos kivitt minket autóval a vasútállomásra. 8 órára Vámosgyörkön voltunk, ahol is rengeteget kellett várnunk Túsnyik Bélával, hogy Gyöngyösre valami tömegközlekedjen. Végül is a 9:24-es vonattal jutottunk el Gyöngyösre.

Végül köszönetnyilvánítások:

Túsnyiknak és SétáLósnak, hogy velük tartva, gyors haladásra ösztönöztek.

Lajosnak, aki tavaly már teljesítette a távot, azért, hogy ahol tudta, mutatta az utat, vezetett minket. (Családjának a csokit és a vizet.)

A csapatunknak a társaságért, hogy most nem magányos farkasként kellett kóborolnom.

A szervezőknek a jó ellátásért.