Schöller Velencei-tó átúszás
Gárdony
2003. július 12.

A vonatból kitekintve Gárdony utcáin kerestem az átúszásra várók hosszú sorát, olyat, amilyennek a végére tavaly, első átúszásom alkalmával magam is beálltam. De nem láttam. Pedig számítottam rá. A sorban állás elmaradt, de ezt csak pozitívumként említhetem meg. A rajthelyre érkezvén elkapott valami versenyláz, és nagyon örültem, hogy ismét ilyen megpróbáltatásra szántam rá magamat. A tavalyi pólómba mentem, ami feljogosított arra, hogy valakivel együtt egy nevezési díjért lehessen úszni. Mivel egyedül mentem, arra gondoltam, hátha egy alkalmi ismeretlennel közösen fél áron be tudunk menni. Ez sikerült is.

Vérnyomásmérés. Ettől mindig jobban félek, mint az úszástól... Tavaly engedtek ugyan úszni, de olyan magas volt a vérnyomásom, amiért ha az km/h lenne, az autópályán is keményen büntetnének. Akkor azt mondta a fehérköpenyes, hogy pihenjek egy kicsit előtte. Egy kicsivel most is több volt, mint kellene, de szerencsére jóval a tavalyi alatt volt. Most azt mondta a lány, aki mérte, hogy úszni úszhatok, de figyeljek oda a vérnyomásomra. Vonalkóddal ellátott gumis karszalagot kaptunk, mint tavaly a Balaton-átúszáson. Úgy rémlik, tavaly másfajta karszalag volt, és akkor a vállamra is felírták a kódot. Ez is pozitívum. A rajtnál néger zenészek doboltak.

A következő 103 percben az agy parancsokat küldött a testnek:
- Test, menj be a vízbe!
- Test, ússzál!
- Test, gyere ki a vízből!

500 méterenként táblák jelezték, hogy épp hol tartunk. 2500 m-től nem láttam ilyen táblákat.

Arra emlékszem, hogy sokáig hallatszott a dob hangja a rajthelyről.

A cél látványa becsapós volt. Jó messziről látni lehetett, és sokkal közelebbinek éreztem, mint ahogy valójában volt.

Előző este 20 Celsius-fokosnak mondták a Velencei-tó hőmérsékletét. Kellemes csalódás: hidegebb érzést vártam a vízbe csobbanástól. Az idő sem volt olyan jó, mint tavaly, mikor is a Nap vörösre égette arcomat úszás közben. Minden esetre nem panaszkodom az időjárásra. Hidegebb volt, de nem fújt a szél, nem volt hullámzás. Amikor átértem, akkor kezdett kissé elborulni.

A célban jégkrém volt, mint tavaly, póló és kisvártatva az oklevél is elkészült. Busszal vitettem magamat vissza Gárdonyba. Tavaly gyalog tettem meg ezt az utat, de most még beterveztem egy éjszakai túrát is, és ezért nem akartam előtte még jó néhány km-t a lábaimba tenni.

Hangulatos, jól szervezett egy átúszás ez, csak ajánlani tudom mindenkinek.