Körös 50
Mezőberény
2003. június 7.

A túranaptárban nézegettem milyen lehetőségei vannak a jámbor teljesítménytúrázónak, ha úgy érzi ismét mennie kell. A Caradhras nekem még keménynek tűnt, a Vas-hegyi meg távolinak. A Körös 50-nek viszont nagyon csábító volt a jelvénye a naptárban. Vágytam rá. Más oka is volt persze, amiatt Mezőberény mellett döntöttem, elsősorban a folyók, másodszor a vízi madarak látványának reménye. Péntek reggel összecuccoltam, hálózsák, országatlasz, egyebek, majd elmentem dolgozni. Munka után vonatra szálltam. A gyöngyösi állomáson összetalálkoztam Túsnyik Béla "nagymenővel", aki a következő tervével borzasztott: Caradhras 65+Jubileumi Bia 25 éjszakai+Töki tökölő hosszú táv. Szerintem biztos lenyomták SétáLós bácsival.

Este 20 órakor értem Mezőberénybe. Kissé sokára találtam el a Piknik Parkba.

Felelőtlenül előre nem intéztem szállást, így majdnem nem jutott... Két sporttársnő is hozzám hasonlóan nem foglalt le szállást, így kicsit várnunk kellett. Hamarosan megoldódott minden, kaptunk egy hat ágyas szobát, ami fejenként 800 Ft-ba került. Később jöttek még hárman, így minden ágy gazdára talált a szobában.

Kevés eső is hullott este, aminek azonban reggelre nyoma sem maradt.

Reggel öt órakor terveztem elindulni, amit sikerült is megvalósítani, 5:00-kor első indulóként léptem ki a Piknik Park bejáratán.

Miután a civilizációból átléptem a vadonba, rögtön szembejött velem egy élmény. Kis apró élőlények ugrándoztak előttem. Tücsköknek kövérek, esetleg békák - tanakodtam. Lehajoltam a jelenség közelebbi szemügyre vételezése céljából. Egy centis kis békák voltak, akik édesen tovaugrándoztak. (Később a gáton egy kifejlett béka lapított teteme mellett mentem el. - Így hát a békalét kezdete és vége egyaránt látványom volt.)

Boldishátnál, az első pont előtt elhúzott mellettem egy kissrác. Vissza is vetette egy pillanatra az önbizalmamat... Később kiderült, 8 éves, tavaly ő vitte el az 50-es távon a legfiatalabb versenyzőnek járó kupát. (7 évesen 50 km-t legyűrni, nem semmi!) Gondolom idén is ő gyűjtötte be ezt a díjat. A szüleivel és lánytestvérével túrázott együtt. Boldishát után a Kettős-Körös gátján haladtam tovább egészen a 0 fkm-ig, itt folyik össze a Sebes- és a Kettős-Körös. Sajnos a gátról a fák miatt nem láttam az összefolyást. Itt volt a 2. e.p.

Itt jegyzem meg, hogy leírhatatlan látványt nyújtottak a Körösök. (Lelkesedtem is, mint hülyegyerek a pípsóban...) Erre a látványra számítottam, meg is kaptam. Sokan nem kedvelik a sík túrákat, pedig a természet nem csak hegyekben tudja megmutatni a szépségét.

Nem messze a második ponttól egy kis mocsári teknős keresztezte utamat. Annyira megörültem neki! Miután kifejeztem neki is, hogy mennyire örülök a találkozásnak, érdeklődtem útjának célja felől. Kissé megszeppentnek tűnt, de azért türelmesen végighallgatott... Eszembe jutott, neki mekkora teljesítménytúra felmászni a folyótól a gátra, majd a másik oldalon leereszkedni...

A Sebes-Körös mentén hamarosan Újladányba érkeztem, a 3. ponthoz. Itt zsíros kenyeret lehetett enni savanyúsággal. Evés-ivás után továbbindultam. A táv felénél voltam ekkor. Innentől már nem a gátakon vezetett az út, egy széles földúton indultam el. Hamarosan társam akadt, egy 14 éves fiú személyében [akit szintén Gyurinak hívnak :-) ], aki a bátyjával indult, de gyorsabb volt nála, s így lehagyta őt. (A fiú bátyja 5-szörös teljesítő volt ugyan, de most nem volt valami jó formában.)

Fáspuszta előtt meglepetés ellenőrző pont volt sütivel és vízzel. Innentől igazi Kárpát-medencei dzsungelfílinges rész következett, méteres növényzet között haladtunk autónyomban. Egy kastélyt elhagyva műúton értünk Bélmegyerre, ahol ismét sütis e.p. volt.

Innentől többször fordult elő tájékozódási probléma. Először kisebb gondot okozott a Z+ jelzés megtalálása. A leírásban nem volt korrektül megadva az elágazás távolsága. Egy útépítés miatt kellett a Z-ről Z+ jelzésre váltani. (Arról meg ne is beszéljek, hogy a leírás megelőlegezte az útépítőknek, hogy a túra napjára leaszfaltozzák a készülő utat. Nem így volt.) Egy félórát szerencsétlenkedtünk ott. Végül is még ketten jöttek, köztük a túratárs bátyja is (Pali), így négyen tanakodtunk tovább. Pali telefonon beszélt a rendezőkkel, akiktől útbaigazítást kapott. Nem lett volna gubanc, egyértelmű volt a jelzés, de jóval távolabb volt, mint ahogy a leírásból olvastam. És ez még egyszer előfordult, a Nagy-zug holtágnál, ahol már ismét egyedül mentem, mivel Gyuri a Körös-hídfőnél lévő e.p. után futni kezdett. A leírás 65 m-re elágazást említ, azt leléptem, sehol elágazás. Már nem hittem vakon a leírásban, továbbmentem és meg is leltem jóval odébb a kereszteződést. De a legjobb az a Laposi kerteknél volt. Kereszteződés. Két út megy közel azonos irányba. Zöld <-> jelzés, alatta zöld felirat: Diófa 40m. Egyik út a gáton megy, másik pedig a kertek mellett. A kertek mellettire tippeltem. A diófát általában meg szoktam ismerni, de most nem találtam 40 m-re, se távolabb diófát. (Biztos ott volt, csak én nem láttam...) Jelzés sehol. Visszamentem a Diófa 40m-hez, újraértelmezni az irányt. Akkor elmentem jelzést keresni a gáton. Ott se volt. Megjegyzem a kertek melletti út mentén méterenként volt fa, tehát lehetett volna mire jelzést felfesteni. A térképvázlat túl stilizált volt, nem lehetett a helyet beazonosítani. Már épp azon voltam, hogy telefonálok a rendezőknek. Akkor ért utol Pali, aki útba igazított. A kertek mellett kellett menni, és csakugyan később a jelzés is felbukkant. Csak nem értem: valakinél van festék, felmázolja, hogy diófa 40m, ahelyett, hogy a fákra rakna egy zöld csíkot... Az utolsó pontnál mondtam is, hogy oda nem ártana jelzés, mert akik először járnak ezen a túrán, azokat meg tudja kutyulni kicsit... A pontőr mondta, hogy ezt ő is észlelte, amikor kijött, és majd szóvá teszi.

Itt három csokit is kaptam a pontőr lányoktól, később ugyan szégyelltem, hogy mindet elfogadtam. Egyet megettem, a másik kettőt meg hazahoztam...

Innen hamarosan Mezőberénybe értem, ahol még egy bácsinak meg kellett mutatnom a térképet (leállított), most már tudja, hogy merre járt aznap néhány eszement figura...

A cél előtt egy részeg kerékpáros, aki már messziről mindenkinek mondott valamit, tőlem is megkérdezte:
- Te beteg vagy?
Egy nemmel elintéztem a dolgot, és bementem a célba. 10 óra 55 perc alatt teljesítettem a közel 53 km-es távot. Ebben benne van majd egy óra útvonalkeresés is. Nagyon meg voltam magammal elégedve, nagyon sokáig 6-os átlaggal haladtam. A gáton ezt pontosan le lehetett mérni, hiszen folyamatosan voltak km-kövek. Igazából az utolsó néhány km-en kezdtem elfáradni.

A célban többfajta jelvény és kitűző közül választhattam. (Nyakba akasztható érmet is lehetett volna választani. Ez tetszett, ilyet még nem láttam túrán.) Jelvényt választottam.

Pozitívum: szép táj és egy kellemes csalódás: nagyon kevés szemét.

Negatívum: a túra második felére vonatkozik az alábbi képlet:
leírás+jelzések kombinációja=egy óra fejvakarás (merre is kellene menni?)

Csöppnyi szomorúság: jellegzetes vízi madarat csak a kapott jelvényen láttam...

Túra után meleg ételt lehetett enni a célban kapott ételjegyért. Ezt a jegyet odaadtam Palinak, aki nem sokkal utánam ért be a célba, és eléggé megviseltnek tűnt. Ha nem fogadta volna el, a szervezőknek adtam volna vissza. Nekem igyekeznem kellett a vasútállomásra, bár amúgy sem ettem volna, magamválasztotta étrendem miatt. Igazából nem is tudom, mi volt a kaja. Gulyás, vagy valami hasonló.

Teljesítménytúra exkluzív
Utólagos kiírás, úgy ahogy akkor a fejemben megfogalmazódott:
Útvonal: Mezőberény, Piknik Park -> Mezőberény, vasútállomás
Táv: 1700 m
Szintidő: közel egy óra 16:15-től, 17:07-ig (17:07 - akkor indul a vonatom...)
Szintemelkedés: 0 m
Útvonalleírás: Végig a zöld négyzet jelzésen, azon, amelyiken tegnap idejöttem.
Díjazás: Hazajutok még ma...

Még a célban feltöltöttem ivóvízkészletemet. Másfél liter. Útközben ki kellett vennem a hátizsákomból, és kézben továbbvinni. Ilyen se igen fordult még elő, hogy nehéznek éreztem a hátimat... 16:54-kor megváltott menetjeggyel a kezemben lehuppantam egy padra.

Persze vagy 40 percet késett a vonat... De ez idő alatt igen jót beszélgettem túratársakkal, akik szintén vonatra vártak. A vonaton is együtt utaztam két túrázóval, és olyan mélyröptű beszélgetésbe kezdtünk túrázás, zene és filmek témákban, hogy nagy szellemi feltöltődést jelentett számomra. Ők Mezőkövesd környékéről jöttek, úgyhogy egészen Vámosgyörkig beszélgettem a műegyetemista Judittal (aki nagyon kékszemű), és egy fiúval, akinek elfelejtettem a nevét. Ők feladni kényszerültek az 50-es távot, de nem voltak emiatt szomorúak. A fiúnak ez volt az első teljesítménytúrája.

Nagyon fáradt voltam és nagyon későre értem haza kis falumba, éjfél előtt fél órával egy felejthetetlen nap után.