## Álmomban

Utolsó ingem
ágyamban
levetem
nesztelen testem
halk lélegzetem
csupasz csend
síkos falat
melyen kapaszkodóm sem maradt
játszó-látszatokat markolászok
ezek csak álmok
rajtuk felfelé mászok
éber fény felé kotorászok
de elnyelnek a sötét alagutak
felfalnak éhes nyakak
s újabb falak ütköznek nekem
horzsolnak, sértenek
engem meg nem értenek
érzem
vérzem
érzések és gondolatok
csurgó folyadéka
homlokom gyöngye
vérem maradéka
sír mellettem
én vígasztalom
és utolsó ingem is elhagyom

elmegyek hát
a szürke, fejet hajtó tömegbe vegyülök
köztük ellényegülök
de szemem felemelem
s a fejek felett a láthatárt kémlelem
hátha, várva
de nem

Maradok hát
tisztelettel:
védtelenül
végtelen