## A két világ határán

Fénytelen űr csendje kong
Éj sötét selyme ölel puhán
A tudat ujja talaj után tapint
A semmi jegén a kín csúszkál

Két világ határán lebegve
Már nincs ami volt
És a „nemvolt” lenni kíván

Tértelen fény tárná fel testét
A gyökerek az Égből erednek
De a könny fátylat von elé
Mert álmot sír még a szem

De a két világ határán állva
Az éberség kardja hasít
És a „nemvolt” lenni kíván

Hol van a megszokott rend?
Hol van, amiben eddig hittünk?
A régi már nem kell
De az új még némán bújik meg bennünk

Így a két világ határán szállva
Magam vagyok a létezés és a lét határa
Mert a „nemvolt” lenni kíván

És csak egy kérdés maradt csupán…