# Kötöny vére

## Deák Mária netkötete

# Anyám keze

Anyám keze sosem ült tétlenül,
kötényébe rejtve tű s cérna volt.
Zoknikat stoppolt, észrevétlenül
tűnt el szakadás, és jött létre folt.

Hittem, hogy oly erős anyám keze,
hagytam - én sértődött, naiv gyerek -
minden bajom a vállán hadd vigye,
és néha a pofonfát rázza meg.

Főzni tanított, s mindenre bölcsen,
mire asszonyként szükségem lehet.
De nem mondta el, mivel töröljem
arcomon csorgó bánatkönnyemet.

Anyám keze óva ringatott és
nőnek úgy nevelt; mindig tűrni kell.
Tenyerén hordozta a szenvedés,
"az asszony verve jó," családmodell.

Ha búbánat ül arcomon - Bántott?
- kérdi, s ha nem, nem érti, mi bajom.
- Tűrni kell, mert a közöny is áldott,
hát örülj, hogy nem lesz több alkalom.

Anyám keze simítja arcomat,
a könnyemet szárítja szép vigasz.
Mily korán köszönt rám az alkonyat,
szégyenlős vágyam, életem grimasz.