# Dark Pixel

Mennyei malőr*

####

A Mennyországban hirtelen megszólaltak a harsonák. Az angyalok, és a Mennyország lakói fölkapták a fejüket, mert amióta csak az eszüket tudják – pardon, amióta a Mennyországot lakják –, harsonák még egyszer sem szólaltak meg. Rémület lett úrrá rajtuk. Csak nem jött el a végítélet?
Ekkor megszólalt egy ünnepélyes hang:
- Az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében a Mennyei Titkárság jelentkezik!
Az Úr akaratából még ma, minden időben rendkívüli ülésre hívja a négy főangyal őfényességét, őfőméltóságait, a tizenkét apostolt, a Próféták Dicső Karát, a Szentek Kegyelmes Tanácsát és a rendkívüli helyzetre való tekintettel az Úr megengedi a mindenség első számú közellenségének, őkegyetlenségének, és főgonoszságának, Lucifer úrnak is, hogy a tanácskozáson jelen legyen. Az Úr kéri a meghívott főméltóságokat és méltóságokat, hogy gyülekezzenek trónusa körül.

Aztán ismét harsonák szóltak és csend lett. A Mennyországban suttogás kezdődött.
- Mi történhetett? – ezt találgatták a főangyalok és Mennyország valamennyi lakója.
- Az Úr utoljára a vízözön előtt hívta össze a rendkívüli értekezletet, de azon a fő gonosz Lucifer nem vett részt. Most mi történhetett?
Ezalatt gyülekeztek a Mennyország nagyhatalmú, legfőbb méltóságai, főméltóságai és méltóságai. Tanácstalanul néztek egymásra, de szólni egyikük, sem mert, hogy semmiről sem tud, mert az egyben azt is jelentheti, hogy az Úr pont őt hagyta ki egy fontos döntés előkészítéséből. Így hát a jól értesültség álarcát vették fel, mint akik pontosan tudják, hogy mit fog bejelenteni az Úr.
Ebben a pillanatban hatalmas nevetés – hogy ne mondjam, hatalmas röhögés – törte meg az ünnepélyes csendet, mert megjelent a legfőbb gonosz, az első számú közellenség, Lucifer.
- Mi van öreg? Teljesen elment az a maradék kevés eszed is? – szólt, és szentségtörő szavait egyenesen a trón felé intézte. Döbbent csend következett, aztán az Úr hangja megszólalt mennydörögve:
- Hallgass, te pokol szörnye, mert határoztam!
- Igen? Tudom is, hogy mit! – szólt Lucifer ismét gúnyosan.
- Honnan is tudhatnád te féreg? – szólt ismét az Úr.
- Azzal Te ne törődj! Fő az, hogy tudom, és mondhatom, megint nagy szamárságot akarsz elkövetni.
- Csend! – mennydörgött az Úr – Elmondom hát, mit határoztam. Azért hívtam össze a menny legfőbb döntéshozó hatalmasságait, hogy ismertessem velük, mit határoztam.
Hírtelen az egyik apró szent törte meg a csendet.
- Könyörgöm, óh, Uram, és bocsásd meg, hogy a szavadba vágok, de irgalmazz még a világnak, ne pusztítsd el az Embert! Legalább még egy lehetőséget adj neki!!!
- Ámen! – szólalt meg a szentek kórusa mintegy zárszóképpen a könyörgésre.

Gábriel főangyal felhördült:
- Micsoda impertinencia** félbeszakítani az Úr szavait! Honnan veszed a bátorságot, te porszem? Az Ember pedig réges-régen megérett már a pusztulásra.

- Így van! – szólalt meg most a próféták kórusa.
- Fogd vissza magad Gábriel! Te mészáros, te már akkor kiirtottad volna az Embert, mielőtt az Úr megteremtette őket. És még rám mondják, hogy én vagyok a fő gonosz? – pergett Lucifer ajkán a fullánkos szó.
- Hallgass kutya! – replikáztak egyszerre a főangyalok.
- Eszemben sincs hallgatni! – válaszolt Lucifer – De most már igazán hagyjátok szóhoz jutni a ti legfőbb uratokat, aztán úgyis tátva marad a szátok!
- Elhatároztam – mennydörgött az Úr –, hogy haladok a korral. Látom, hogy odalenn a földi világ egyre több lehetőséget ad a legkisebb embernek is, hogy a maga sorsát a kezébe vegye.
- Azt hiszem – szólt közbe sokadszor Lucifer –, hogy ki kéne cserélned már a szemüvegedet Uram!
De az Úr tovább folytatta:
- Nem hozol ki a sodromból Lucifer! Szóval, úgy határoztam, hogy ezentúl a születendő gyermekek mielőtt a világra jönnének, előre megnézhetik, hogy milyen élet vár rájuk a földön, és csak akkor szülessenek meg, ha vállalják a saját sorsukat!

Hatalmas csend támadt a legfőbb méltóságú angyaloktól a legkisebb apró szentekig bezárólag. Látszott a képükön, hogy nem erre számítottak.
Ismét Lucifer nevetése – de úgy is mondhatnám, hogy röhögése – törte meg a csendet.
- Öreg! Neked tényleg elment az eszed! Mit gondolsz, ki akar majd megszületni, ha előre látja, mi vár rá a Földön? Te komolyan azt hiszed, hogy az emberek boldogok, és egyébre sincs gondjuk, csakhogy hálálkodjanak neked, amiért egyáltalán megszülethettek? Mikor járt utoljára angyali küldöttség a Földön?

A főangyalok tanácstalanul néztek egymásra. Tényleg, nem erre számítottak és Lucifer honnan tudott előre mindent, előbb, mint ők? Ez mégis csak furcsa! De sem Lucifert, sem az Urat nem volt bátorságuk faggatni. Lucifer pedig, mintha csak megsejtette volna, hogy min töprengenek a fényességes főangyalok, elnevette magát:

- Na, mi van fő okosok? Meglepődtetek mi? Inkább vigyázzatok az Öregre, nehogy valami újabb sületlenséget találjon ki, vagy belekezdjen egy újabb teremtésbe, mielőtt még a másikat befejezné. Itt hagylak benneteket, had főjön a fejetek. Tízmilliárd év óta úgy sem volt egy épkézláb gondolatotok!

Ezzel Lucifer szentségtörő módon elhagyta az Úr trónusának erőterét. Most a négy főangyal egymásra tekintett és fejüket egyszerre meghajtva szóltak:
- Hozsánna néked Uram, a te bölcsességed végtelen!

Ezzel véget is ért a rendkívüli mennyei ülés.

Az angyalok aggodalmas arccal faggatták az ülés résztvevőit, hogy mi is történt tulajdonképpen. Amikor pedig értesültek az Úr döntéséről, részben megkönnyebbültek, hogy nem az utolsó ítélet eljövetelét jelentette be az Úr, de egyúttal aggodalmas arccal hallgatták az Úr döntését arról, hogy minden embernek a megszületése előtt meg kell ismerni, hogy milyen sors vár rá a Földön, és csak ha vállalja a sorsát, akkor születhet meg. A fejüket csóválták és ezt mondogatták:
- Hogy ebből mi lesz!? – természetesen csak halkan és magukban merték ezt mondogatni, mert hát ki merne szembe szállni az Úr akaratával?
Ezért hát fennhangon, és jó hangosan, hogy annál meggyőzőbbnek tűnjön, hozsannáztak.

- Áldott legyen az Úr, és legyen meg az Ő akarata!

Lázas előkészületek kezdődtek, hogy az új projektet – akarom mondani, az Úr parancsát végrehajthassák.
Eddig a mit sem sejtő kis lelkek alig várták, hogy megszülethessenek, hogy végre rájuk kerüljön a sor, mert semmit sem tudtak arról, hogy mi vár rájuk a Földön. Úgy képzelték, hogy ez a Föld, a Paradicsom, ahol csupa szép és csupa jó dolog fog történni velük.
A Megszületendő Gyermekek Mennyei Hivatalának vezetését egy bizonyos Elza nővérre testálták***. Ő a Földön valamikor Afrikában szolgált egy ENSZ misszió keretében polgárháborús területen, és rengeteg újszülöttet segített a világra, sőt jó néhány háborúban elpusztított anya méhéből vágta ki az újszülött gyermekét, és mentette meg őket az életnek. Máskor meg a háborúban megerőszakolt fiatal nőket anyaotthonokba gyűjtötte, hogy ott világra hozhassák gyermekeiket. Egy szélsőséges vallási csoport azonban távollétében halálra ítélte őt, és egy fanatikus bérgyilkos az ítéletet végre is hajtotta. Halála után az Angyalok Tanácsa a mennyországi honosítási procedúra után jutalomból rábízta a Megszületendő Gyermekek Mennyei Hivatalának vezetését.
Most hát Elza nővérre hárult a feladat, hogy az Úr parancsát végrehajtsa. Kérte, hogy erősítsék meg – néhány arra méltó lélekkel – a részlegét, mert a megnövekedett feladatához kevés a humán kapacitása. Kérése meghallgatásra talált, és az önként jelentkező lelkek tucatjai jelentkeztek lelkesen a mennyei részlegnél szolgálattételre. Az angyalok pedig kíváncsian várták a fejleményeket.

Telt, múlt az idő, a minden idő, és egyre aggasztóbb hírek érkeztek Elza nővér részlegéből.
Összeült hát az Angyalok Tanácsa, hogy megvitassa, mitévő legyen. Végtére is úgy határoztak, hogy a tizenkét apostol közül Pétert és a négy főangyalt tájékoztatják a kialakult helyzetről. A gépezetben szemmel láthatólag egy kis zavar támadt, mert hát ugye nem lehet azonnal az Úrhoz rohanni. Előbb még a helyzetet alaposan elemezni kell. E nélkül ugyebár vak lárma volna az egész, de azt pontosan tudták, hogy ez így sokáig nem mehet. Végül azt a bölcs döntést hozták, hogy az Urat mindenhogyan tájékoztatni kell, mielőtt nagyobb baj lesz!
Mivel egyikük sem akart a rossz hír hozója lenni, ezért Elza nővért érte az a nagy megtiszteltetés, hogy az Úr színe előtt megjelenjen, és első kézből tájékoztassa az Urat. Lesz, ami lesz!
Ez a javaslat Pétertől származott, és valamennyien lelkesen fogadták el, mert egyrészt megszabadultak egy kellemetlen küldetéstől, másrészt el tudták hitetni Elza nővérrel, hogy az Úr tájékoztatása a lehető legnagyobb megtiszteltetés, amely földi halandót egyáltalán ért a Mennyországban.
Ezután az Angyalok Tanácsa – a négy főangyallal együtt –, hogy meg ne gondolja magát, személyesen kísérte el őt, a Mennyei Titkárságig, ahol rövid procedúra után fogadták is Elza nővért, aztán rövid, várakozás után az Úr elé járulhatott.
Elza nővér elfogódottan, lehajtott fejjel, lesütött szemekkel járult az Úristen elé, aki nyájasan fogadta őt és erősen lehalkított mennydörgő hangján kérdezte jövetelének okáról. Elzát felbátorította az Úr jósága, és belekezdett a mondandójába:
- Nagy baj van, Uram!
- Nagy baj? – kételkedett az Úr, és kissé felerősítette a hangjának mennydörgését. Ettől Elza egy kissé elbizonytalanodott, de azért folytatta:
- Igen! Nagy baj, mert amióta Te végtelen bölcsességeddel megparancsoltad nekünk, hogy a megszületendő embernek mutassuk be, hogy milyen jövő vár rá a Földön, nem akarnak megszületni. Nem vállalják a földi élet kockázatát Uram!

- Nem akarnak megszületni? – szólt az Úr, ismét lehalkított mennydörgés közepette. – Miért?
- Talán azért – kezdte válaszát Elza – mert az a földi élet mégsem csupa gyönyörűség! Én csak tudom Uram, hiszen nem rég érkeztem onnan! Rengeteg ott a vér, az erőszak és nagyon-nagy a szegénység.
- Nagy a szegénység? – kételkedett ismét az Úr kissé felerősített mennydörgés közepette. – Ha lenézek a Földre, tele van a boltok kirakata áruval, rengeteg a vásárló. Úgy viszik az árut, mintha ingyen adnák! Vidám, mosolygó arcú gyermekek hintáznak a játszótereken, és te azt mondod, hogy nagy a szegénység?

Elza igazának tudatában kissé felbátorodott:
- Nézz csak körül jobban, Uram! Nézz csak körül jobban, és látni fogod a gyilkos indulatokat, a kifosztottak, becsapottak, megraboltak százmillióit!

Az Úr most teljes fordulatot tett a Föld felé, és hosszasan nézett a Föld irányába. Látta a Föld sebeit. A letarolt erdőket. A hajdani tiszta vizű folyók helyén hömpölygő szenny áradatot, és látta a felpuffadt hasú, síró, éhező kisgyermekeket, akik elevenen falják fel a sáskákat, csakhogy éhen ne vesszenek, és látta a nagyvárosok fényárban úszó palotái körében tengődő hajléktalanok ezreit, tízezreit, és látta a vakokat, a bénákat, a társadalom örök számkivetetteit. Látta a terrorista vezérek vérben forgó szemeit, vértől csepegő kezeit, akik a világ sebeinek begyógyítása helyett újabb szenvedéseket zúdítottak az emberiségre. Hallotta a fájdalomtól elgyötört anyák zokogását és hatalmas mennydörgésszerű sóhaj szakadt ki belőle. Elza folytatta:
- Az utóbbi időben csak hárman akartak megszületni Uram! Az első azért, mert tudta, hogy király lesz, a másik azért, mert tudta, hogy nagyhatalmú, gazdag ember lesz. A harmadik, a harmadik, a harmadik azért, de ezt én sem értem! A harmadik azért, mert egész életében szegény, nagyon szegény ember lesz.
- És a többi? – fordult kérdéssel Elza felé az Úr.
Elza széttárta a karját.
Ezután, hogy mi történt, örök titok marad, de Elza mosolyogva lépett ki a Mennyei Titkárság ajtaján. Elhárította magától az angyalok és főangyalok kíváncsi kérdéseit és gyors szárnycsapásokkal egyenesen a megszületendők mennyei részlegébe repült. Ott azonnal összehívta a munkatársait egy rövid megbeszélésre. Az angyalok és főangyalok pedig tanakodva álltak a Mennyei Titkárság ajtajában.
- Vajon mit mondhatott az Úr Elzának, amit nem mondhatott el még nekünk sem? Vajon tényleg jó ötlet volt ezt az alig megtisztult kis földi lelket az Úr színe elé engedni? Aki egyből, hogy elbízta magát! Pedig kizárólag nekünk köszönheti a karrierjét, és lám a kis hálátlan szóba sem állt velünk!

Telt, múlt az idő, vagyis inkább helyrezökkent, mert a földi kórházak szülőszobáiban azóta is sorra érkeznek a kis jövevények, akik nagy sírással kérnek bebocsátást ebbe a világba. Ide, ahol a legszebb gyötrelmes gyönyörűség maga az élet, és a legnagyobb feladat az emberré válás rögös útja.
Ne feledkezzünk meg őkegyetlenségéről és őgonoszságáról, Lucifer úrról sem, aki elégedetten, sátáni vigyorral a képén szemléli a dolgok ilyetén történő alakulását, és közben abban reménykedik, hogy a megszületett emberek közül egyre többet tud majd az ő táborába átcsábítani! Hacsak…!?

* malőr = kellemetlenség
** impertinencia = szemtelenség, arcátlanság
*** testál = ráhagy, örökít

Következő alkotás vagy vissza a tartalomjegyzékhez