# Dark Pixel

Csörte*

####

Tizenketten ültünk az asztalnál. Tizenketten, mint az apostolok. Tizenkét féle szemüvegen át véltük látni az igazságot. Az asztalfőn egy csendes, jó modorú ember, a professzor ült. Ő a biotechnológiai intézet igazgatója volt. Az asztal két oldalán pedig – mintha csak szándékosan történt volna – jobb és baloldali újságírók és közéleti emberek foglaltak helyet. Az úgynevezett „gyengébb” nemet három nő képviselte, akik rögtön a férfiak számbeli fölényét tették szóvá. Kell-e mondanom, hogy a nők az asztal bal oldalán ültek, és ahogy mondani szokták, a kilenc férfi csak olykor-olykor kapott szót, ha a hölgyek egyszerre vettek levegőt.
Dóra volt a legharciasabb a nők között. Aki először a férfiak nyakkendő viselésébe kötött bele. Azzal kezdte, hogy a nyakkendő eleve elárulja a férfiak ókonzervatív, avítt nézeteit. Aztán úgy folytatta, hogy a férfi társainak a római Augustus császár korában kellett volna születniük, mert akkor voltak időszerűek utoljára. Azóta átaludtak kétezer évet, észre sem vették, hogy eljárt felettük az idő. E kijelentés alapján az asztalnál ülő férfiak egymásra néztek, és pártállástól függetlenül döbbenet ült ki az arcukra. Az elszabadult Dóra tovább folytatta eszeveszett vágtatását, és oda lyukadt ki, hogy a férfitársadalom tulajdonképpen őskövület, amely sajnos a dinoszauruszokkal együtt nem halt ki, de minden újítástól retteg. Attól tartanak, hogy csorba esik a férfiak amúgy is megtépázott tekintélyén, ha ugyan egyáltalán van még nekik.

- Igaz lányok? – kérdőn nézett nőtársaira.

A mindig csendes és higgadt Vera – aki szociológusként a Magyar Tudományos Akadémia jó hírű társadalomkutatója – most megszólalt.

- Én nem tudom, de attól tartok, hogy Dórinak komoly párkapcsolati gondjai vannak. Én legalábbis ennek tudom be Dóra belépőjét.

Dóra most úgy nézett Verára, hogy szinte ölni tudott volna a tekintetével. Ezt a pillanatnyi csendet használta ki Gábor, aki az egyetem élettani tanszékének adjunktusa.

- Tudja kedves Dóra a Teremtő, vagy a természet, ahogy akarja, egykor úgy döntött, hogy szülessen egy férfi és egy nő. Ők alkossanak egy párt. Ha pedig utódaik születnek, belőlük lett a család. Tudja, ez jóval régebben történt annál, mint amikor Augustus Rómában császár lett.

- Ez a mese már nagyin uncsi! – kiáltott közbe Dóra – Nem léphetnénk végre túl ezen a teremtés mesén? Az akkor volt, most meg most van. Van már olyan felkészültségünk és tudományos hátterünk, hogy korrigáljuk a teremtés hibáit.

- Kinek nem jó? – kérdezte Szilárd doktor, aki az ELTE-n a biotechnológiai tanszéket vezeti. – Megkérdezte-e már nőtársait, hogy miért akarnak párkapcsolatban élni? Miért nem jobb nekik egyedül?

- Mert mind hülyék! – csapott az asztalra Dóra – mert évezredek óta rabszolgasorsban élnek. Fel kéne végre őket szabadítani.

- És akkor mi lenne? – kérdezte ismét Szilárd doktor.

- Akkor végre mindenki szabad lenne. Szabadon élne, szabadon gondolkodna.

- És a férfiak? – kérdezte újra Szilárd doktor.

- A férfiak? Legfeljebb visszamásznának a fára, ahonnan korábban lepotyogtak, mert nem lennének többé úgy kiszolgálva, mint most.

Ekkor felálltam, és annyit mondtam:

- Azt hittem, hogy egy értelmes párbeszéden veszek részt. De úgy döntöttem, hogy keresek valami ennél magvasabb és értelmesebb elfoglaltságot. – és elindultam kifelé.

Aztán ahogy visszanéztem, meglepve tapasztaltam, hogy a férfitársaim úgyszintén sorban felállnak és indulnak utánam. Végül a két nő, Vera és Gizi is felálltak és indultak utánunk.
Dóra egy darabig paprika vörösen ült, aztán nagyot csapott az asztalra, majd hirtelen kirúgta maga alól a széket, amely nagy zajjal felborult és kicsörtetett a másik ajtón.
Egy pillanatra megálltunk az előszobában, amíg a kabátjainkat előkerestük. Közben a két hölgy is utolért bennünket, és mélyen sajnálták a történteket. Nem gondolták volna, hogy Dóra időközben ennyire elszabadult. Ha tudták volna, eszük ágában sincs őt meghívni ide. Kényszeredett mosollyal vettük tudomásul a hölgyek mentegetőzését, amikor hirtelen berobbant Dezső, az egyik nagy példányszámú fővárosi lap főszerkesztője.

- Mi van urak? Már végeztetek, vagy még el sem kezdtétek a diskurzust?

- Mi már végeztünk – mondtam Dezsőnek –, mert a Dóra nevű hölgy szétrobbantotta a társaságot.

- Hohó! – fakadt ki Dezsőből a csodálkozás – Ti meghívtátok Dórát ide?

A két hölgy lesütött szemmel csak annyit mondott:

- Mi hívtuk meg.

- Kár volt! – kacagott Dezső – Ez a nő ebből él. Ahová meghívják, ott botrányosan viselkedik, és mindent megtesz annak érdekében, hogy az a társaság többé össze ne jöjjön. Ahány helyre hívják őt, annyi féle párt képviselőjének mondja magát, de valójában csakis önmagát képviseli. De, szerintem klinikai eset.

- Gyertek, igyunk meg valamit erre a nagy ijedtségre! Hölgyeim! Önök is a vendégeim! – szólalt meg a professzor. Aztán a társaság szép lassan elindult a professzor után.

* csörte = vívásban a mérkőzés egy menete

Következő alkotás vagy vissza a tartalomjegyzékhez