Kezdőlap Tartalom Utcajegyzék Képtár Reklámok Útmutató Impresszum

Dessewffy Arisztid-utca.

– Tábor-utca. –
A IV. Béla király-utcából a Poklos patakon levő hidig vezet.

str. Libertăţii / Szabadság u. (eleje, a Poklos-patakig)

Dessewffy Arisztid.

1801–1849.

Irta: Jánosy Samu.

A magyar szabadságharc egyik legszilárdabb jellemü hőse, igaz hazafi s meleg, érző szivü ember.
Ősi nemes család ivadéka, Abauj-Tornamegye Csákány nevü helységében 1801-ben született. Kassán, Eperjesen tanult; a Napoleoni világháborúk hatása mély nyomokat hagyott a tehetséges ifjú lelkében. 18 éves korában a katonai pályára lépett, büszke önérzettel és becsületességgel tett eleget katonai szolgálatának, azonban magassabb rangot, mint a kapitányság, nem nyerhetett. 1839-ben nyugdijaztatta magát, megnősült s azután gazdálkodással töltötte idejét.
Boldogsága nem sokáig tartott, neje, gyermekei egymásután haltak el s emlékeinek élve siratta sorsát.
Azonban az 1848-iki mozgalmas nagy események őt is fölrázták szomorúságából, igaz hazafiui lelkesedéssel ajánlotta fel szolgálatát a nemzetnek; őrnagyi ranggal megbizatott egy lovas nemzetőri ezred vezetésével. Feladatának derekasan megfelelt, lovasságával rettegett ellenfél volt, gyülölte szivéből az osztrákokat, s ahol tehette, kiméletet nem ismert velük szemben. Nagy hadvezéri tehetségével, gyors mozdulataival, rettenhetetlen személyes bátorságával sokszor segitett a diadalok kivívásában. Vitézsége, érdemeinek elismeréseül a magyar kormány tábornoki rangra emelte. Végig küzdötte a szabadságharcot; Tarcal, Kompolt, Kápolna, Verpelét, Tur és Szőreg mind az ő hőstetteit és dicső csatáit hirdetik.
Másodszor is megnősült, feleségül vette a szépséges Szinnyei Merse Emmát, kinek nászágyától sietett vissza a csatatérre, hogy ne lássa többé viszont soha ifju nejét.
A szerencsétlen Temesvári csata után, hadtestének megmaradt részével ki akart bujdosni Törökországba, azonban gyerekkori jóbarátja, Lichtenstein Ferenc herceg, császári altábornagy felszólitására megadta magát, biztositván bajtársai és a maga sorsát. Azonban a többi hős vezérekkel együtt ő is az aradi vár börtönébe került, sorsát ő sem kerülhette ki, dacára Lichtenstein herceg adott szavának, a haditörvényszék által kötélhalálra itéltetett, később azonban kegyelemből golyó általi halálra változtattatott.
Megdicsőült tetemei Margonyán nyugosznak a családi sirboltban. „Két ideálja gyászolta halálát: a szabadság s szerelem.“