Ion Cristofor

Aki csillagokból
jósol

A kötet illusztrációit
Vasile Gheorghiță
készítette

Ion Cristofor

Aki csillagokból
jósol

Versek

Fordította
BEKE SÁNDOR

Erdélyi Pegazus Könyvkiadó
Székelyudvarhely 2020

AZ ERDÉLYI PEGAZUS
SZERKESZTŐBIZOTTSÁGA

Beke Sándor (igazgató)
Csire Gabriella
Gábor Dénes
Murádin László
Németh Júlia
Ráduly János

© Ion Cristofor, 2020
© Beke Sándor, 2020
© Erdélyi Pegazus Könyvkiadó, 2020

ISBN 978-606-92070-3-1

Egyesek nem szeretik a verset
(Unora nu le place poezia)

Mit tehetsz,
Egyesek nem szeretik a verset,
Inkább a tésztát s a bort kívánják, amit
                    az anyóstól kaptak ingyen.
Egyesek nem olvasnak verset,
Inkább megsimogatnak egy kutyát vagy
                                         egy macskát,
Csak én simogatom meg a verset, mintha
                                       a vers egy kutya
vagy egy macska lenne.
Csak én rágcsálom a szavakat s beszédtől
                                                  rúgok be.
Csupán még annyit, hogy a versek nem
                              ugatják meg a Holdat,
Nem nyávognak az ajtónál,
És legfőképpen sokkal diszkrétebbek,
                                   mikor besurrannak
Az emlékezet redői mögé,
Mint egy fehér kisegér a tanító néni
                                            szoknyája alá.

A fekete madár
(Pasărea neagră)

A nap menni készül.
Egy öreg követ dob
A fekete madár után.

A köztéren egy rekedt nagybőgő,
                                  két kislány,
s egy fuvola hangja szól.

A kórház betonlépcsőjén
Egy távoli országból levelet várok.
Az elhagyott ház udvarán zavartalanul
                            énekelnek a tücskök.

Egy vadrécecsapat az évszak mélabúját
egyik felhőtől a másikig költözteti.

A messziről érkező tehervonat
eszünkbe juttatja a tavakat,
melyekben gyermekkorunkban jó volt
                                        megfürödni.

Korszak-illusztráció
(Ilustrată de epocă)

A munkások,
akik a kényszerszolgálatra vitt
polgári család

házába költöztek,
a zongorát kidobták
a folyópartra.

Éjszaka
Bach ritmusokra
siránkozott a vízesés.

Japán grafika
(Grafică japoneză)

A frissen lehullt hórétegen
három szarka
japán grafikája.

Fától fáig repdesnek
s élesen sikoltanak,
mint a szamurájok.

A cseresznyefa
(Cireşul)

Hátunk mögött dohányültetvény susogott.
A rekedt hangú katonák
Felfele haladtak a ködben úszó dombon.

Az udvaron a kivirágzott cseresznyefa alatt
Az öreg gramofonja zenél.

A pléhtáblából készült háztetőn
A galambok léptei alatt
A Nap úgy forog, mint egy műanyagkorong.

A porcelán nő
(Femeia de porţelan)

Az én házam emlékekkel és sajnálattal
                                           bútorozott,
Szekrényekkel és székekkel, melyek zöld
                                    erdőben susogva
Fatörzsnek képzelik magukat.

Az én házamban egy porcelán nő
Párnaszékben zavartalanul olvassa 
Az élet művészete című könyvet.

Este, mikor a munkából hazatérek,
Csupán négy szót sóhajt változatlanul
                                               nekem:
„Jó estét kívánok, kedvesem!”

Éjszaka álmomban
— Mint halott karján
Egy csodálatos aranyórát —
Úgy hallom dobogni asszony-szívét.
Még a Hold is visszafordul fényes arcával
A nagy és magányos kikötő felé.

A Hold és a rózsa
(Luna si trandafirul)

Ez a Hold látta Szodomát lángokban,
egyik este ez a Hold
Auschwitzban és Treblinkában
látta füstté változni
az embereket.

Ez a Hold akkor pillantott meg engem,
amikor térdre estem lábaidhoz,
s csupán egy szerelmes ifjú voltam.

A fenyőerdő fölött nyugodtan pályára
                                          lép a Hold.
Sötét kertben a kerítésen rigó fütyörészik,
a patak — mint dobókockákat — úgy
                   vegyítgeti az apró kavicsokat.

Most néhány másodperce
házad fölött a sors árnyékai láthatatlanul
                                              elvonultak.

A macska lábai alatt
úgy bomlik az élet, mint cérnagomolyag.

Tekints a Holdra, csodáld meg a rózsát,
mintha utoljára láttad volna.

Folyó a hegyekben
(Râul din munţi)

Az én agyam egy napozó gyík,
Mi emlékezésed kövén terpeszkedik.

A vadkörtefa tiszteletedre kivirágzott.
Isten égi kertjeiben
Halkan szól a fülemüle dal.

Fent a hegyekben — gyermekkorom
                                      színterén —
A vizek fölött szakadozik a jég.
Kezemen sárga virágpor színű
                                      ajándék volt
Vagy egy más értékes érc.

Csillagok krónikája
(Cronica stelelor)

Egy szobában bezárva molylepkékkel
                                       cigarettázok,
kitömött kanárikkal beszélgetek
                                       és álmodom.

Az utóbbi időben egyre ritkábban
                                         látogat meg
hisztérikus gazdájával együtt
a kékszemű macska.
A Nap vőlegény-kosztümben
egy ibériai katedrálisba vonult bánatosan.

Egy egész élet óta mind csak a csillagok 
                                monográfiáját írom,
S a szünetekben a falakon keresztül
           hallom, miként nőnek a szomszéd
                                           lányok mellei.

Az esti vonatnál Jézust várjuk
Éremmel, rézfúvós zenekarral,
                                         töviskoronával.

Ugat egy kutya, kiabálnak az újságok,
      széthasad egy ország, meghal egy gyerek,
A megalázott liliomok és petúniák a földet
                                              nézik lehajolva.
Feltűnnek a csillagok, az ég tüzes és fúj a szél.

A békák silenzio stampa-ba vonultak.
A tévéadók és az akadémiák hangzavarban
                zöld vágottat adnak a kutyáknak.

A bordélyházak és a bankok pénzt
                    számolnak, becsapnak valakit,  
                                  lekapcsolják a lámpát.
A sarki benzinkút mellett lányok
                           fecsegnek és cigarettáznak.
A kelekótya Hold bolondos táncot jár a járdán.

S lám, most annyi idő után a saját bőrömön 
                                                 tapasztalom,
hogy esténként a csillagok távol tartanak
                engem, s egyre inkább hálátlanok.
Íme, jó alkalom ez arra, hogy rágyújtsak
     egy cigarettára, s lehajtsak egy pohár bort.

Fent a tébolydában hárs-, kékhold-
                                        és kaporszag illan.
Szűz Mária, a mosóasszony, fehérre
                                              meszeli a fákat.

A sárga falevelek
(Frunzele galbene)

A jó Isten fától fáig, szőlőskerttől szőlőskertig
leltározza a seregélyeket,
mindaddig, amíg az ősz bele nem fárad ebbe
                      a szőrszálhasogató számvetésbe
és meg nem nyitja az ég kapuit
              a mesetarsolyával érkező hópihéknek.

A távoli hegyek aranyruhába öltöztek,
az öreg fák s a lombok repülési tanfolyamot 
                                                        végeznek.

Vállunkat gyöngéd kéz öleli át,
a sárga falevelek utazni készülődnek.

Nagyapa tanulgatja a halált.

Városi lidércnyomás
(Coşmar citadin)

A nagyváros úgy tartja számon lakóit,
mint frissen levágott káposztafejeket.
A szmog és a köd tökéletesen gyilkolja
a házat, a szobrokat, s az isteneket.

Mint cigarettafüst, úgy párolognak a folyók.
A madarak sztrájkolni kezdtek.
A Nap megtagadta a felkelést.

Az összedőlt tornyokban
a kulccsal fölhúzott emberek pontatlanul
                                            jelzik az órát.

A kedves kertjében álmodból
kutyák és paták közt ébredsz.

Árnyékod
(Umbra ta)

Árnyékodban állok,
Mint cselló a fekete tokban.

Az öreg almafa kivirágzott.
Az éjszaka alatt
Madarakká változtak az emberek.

A széthasadt felhők között
A költő szobájába bepillantó Hold
Elolvassa a költemény végét.

Hírek
(Veşti)

Kérdem, ki találta fel az egyedüllétet,
Ki találta fel a kulcs lyukát,
                                ki a nők melleit?
Nehéz válaszolni erre, mikor a költő
                       szobáját sivatag lepi el,
Mikor mindenki már csak suttogva beszél,
S az összes bölcs pusztába menekült el.

A világ sötét hírei
mint felhő, úgy vonulnak az égen.

Az íróasztalra hull a hó
A bértollnok megfagyott fejére.

Éjfél
(Miezul nopţii)

A könyvtárban barangoló démonok
A falakon lógó arcképek előtt vigyorognak.

A holdfényben
Vad lombok közül
Éjfélt jelez a bagoly.

* * *

Szibériai szél fúj,
szétteregeti
a buta szívét mindenhol.

Havazik.

Eszembe jut,
hogy egy másik életemben
boldog férfi voltam.

Bolondokháza
(Spitalul de nebuni)

Az utcán kék köpenyes emberek járnak.
A nyitott kapuk napját
Ünnepli a bolondokháza.

Ma mindenestől
pompásan kiutalták
az intézmény igazgatóját.

A fa hegyén,
az ágról,
kárt fütyörészik egy rigó.

Az élet
(Viaţa)

Életünk olyan,
Mint egy bevásárlóközpont
Üres pultokkal.

S mint a nők szoknyáját
Fellobbantó szél.

Az üres utcán
Az öreg koldus és kutyája
Istennel beszélget.

Az utolsó csillagig
(Până la ultima stea)

Az élet kemény iskolájába
Veszteségtől veszteségig
Cipeltem az iskolatáskát teli kövekkel.

Könnycsepptől könnycseppig,
Hajótöréstől hajótörésig
Úsztam kétségbeesve
A Fájdalom Szigetéig.

Egyik mosolyodtól a másikig,
Antracit-hajaddal,
Tűz-, kőolaj- és szikrázó szemeddel
Fölemeltél magadhoz, kedvesem.

Együtt haladtunk,
Mintha egy új földrészen,
Egyik kétségtől a másikig,
Könnycsepptől sóhajig,
A derűs égen felvillanó
Boldogság-csillagig.

A költő
(Poetul)

A költő
Egy elfelejtett szike
A valóság aprólékában.

Épp most,
Amikor a nagy sebész
Vakációját tölti
Az Olajfák Hegyén.

Mint Lázár
(Ca Lazăr)

mint Lázár, aki életre kelt a halálból,
úgy csodálkozol a nők bordái s mellei láttán,
a széltől felröppentett szoknyáikon,
melyek tele vannak ígéretekkel

szemünk fiatalabb, mint a kék paróka,
az éjszaka most sötétebb, mint máskor

az álom lila állványai alatt
úgy henyélsz, gyilkolsz, vagy álmodsz,
akár a királyok.

Az aranykorona
(Coroana de aur)

Az ősz levelei úgy hódolnak nekünk,
mint a három királyoknak.

Nemsokára
a hallgatás
aranykoronája
fejünk búbjára nehezedik.

Minden, ami volt, ismét megtörténik,
minden, ami lesz, már mostantól
tűz, hamu és füst.

Alig hallszik
a hangunk,
alig visszhangzik
a bolondozó Hold
alatt tévelygő
kutyák torkában.

Lombhullató fa asszonnyal
(Arborele cu femei)

Ki fog jönni majd, hogy megmentsen minket?
A bagoly a városszéli ködben elsüllyedt fákról,
A tűzre dobott öreg tárgyak,
A spárgára felfűzött halaim a napon?

Udvarunkon egy nőkkel teli lombhullató
                                                  fám volt.
Ha késő ősszel kivirágzik vagy télen,
Amikor az álom vizébe merülten Atlantiszt
                                                   álmodom,
Ne vágjátok ki gyermekeim.
Tudassátok vele, hogy Freud doktornak
                               nagyon is igaza volt,
De ez igazán nem segített neki.

Piros az ég
(Cerul e roşu)

Ma piros az ég,
mint a nyúl szeme,
a mészáros pultján.

Piros,
mint a szívem,
betűkkel vérzik,
szerelmes szavakkal,
egyedülléttel.

Tenyeremből a Biblia
(Biblia din palmele mele)

Almába haraptam
S a kígyó boldog volt.
Rózsákat loptam
S a nő örült neki.

A kövek és a gyökerek
Még nem ismernek minket,
De úgy szalutálnak a föld alól,
Mintha falustársak lennénk.

Uram, ha jön az ősz,
És aratnod kell,
Öröklésül neked hagyom
Az összes szerelmemet.

Nem tudom, méltó voltam-e
Ehhez a nőhöz,
Hogy egy pohárból ihassak vele?

Csupán annyit tudok,
Hogy Bibliaként éreztem
        a melleit tenyeremben,
Bordái megtanítottak arra,
Hogy szépsége előtt
Térdre essek.

A rigó
(Mierla)

A kenyéren magányosság,
S a csillagok, mint virágok az űrben,
Új szerelmet ígérnek.

A hallgatás mélységében rigó énekel,
Trillázó hangjában
Szívem suttogja a neved.

Ha Isten
(Dacă dumnezeu)

Ha Istennek bankja lenne,
letétbe helyezném bankjában
összes befejezetlen költeményem.

Szavakkal vérzik,
szerelmes szavakkal,
az egyedüllét nehéz szavaival.

Ma piros az ég,
mint a szívem.
Mint egy gyöngyfüzér,
olyanok a csillagok tenyerében.

Ha miniszter lennék
(Dacă aş fi ministru)

Ha miniszter lennék,
olyan törvényt hoznék,
melyben a te melleidet
természetvédelmi területté
                   nyilvánítanám.

A gombokat
és zipzárokat
külön törvényben tiltanám meg.

De mert tudom, hogy te utálod
                           a diktátorokat,
meg lennék elégedve,
ha lépteid alatt
csupán gyapjúszőnyeg lennék,
egy repdeső molylepke
szoknyákkal teli
szekrényedben.

Ősz
(Toamnă)

A sárga falevelek
némán csevegnek
az alvó katona gondolataival
a fatörzs mellett.

Azt álmodja,
hogy karjaiban asszonyt ölel.
Hirtelen elvörösödnek a falevelek.

Mérleg
(Bilanţ)

A múlt nő,
A jövő csökken.

A gyerekek felnőttek.
Egyesek epret szednek Spanyolországban,
Mások munkanélküliek vagy rablók lettek.

A disznók a nagyszülők sírján füvet legelnek.
Ablakomon sztriptíztáncos lett a Hold,
Álmatlan, ostoba kutyák ugatják.

Csupán tenyerem sorsvonalai
Álmodják mellbimbóidat.

A tenger
(Marea)

Minden vacsora után
Felakasztja magát egy Júdás.

Minden árvíz után
Csőrében egy olajfaággal felröppen
                                     egy galamb.

Minden csoda után
A Szeplőtelen Szűz önfeledten táncol
Tálcán a próféta fejével.

Minden hullám után
A tenger győzedelmesen visszatér,
S partra sodorja csontvázát.

Nem én vagyok
(Nu sunt eu)

Nem én vagyok az, aki egy könnycsepp
                          óceánjában megfullad,
Nem én vagyok az a férfi, aki felakasztja
                        magát a marhaistállóban,
Nem én vagyok az, aki most e pillanatban
                                           gyertyát gyújt.

Rémület szűz anyja,
Nem én vagyok az, aki hajótörést szenved
                                     a sötét éjszakában,
És jaj, nem én vagyok az, aki nem tud
                                      visszatérni többé

Annak a testébe, aki e szavakat írta,
S aki úgy reszket, mint egy lepke
                     — arcán az alvó katonának.

A tél vége
(Sfârşitul iernii)

A nemlátó házának ablakai
Csak ünnepekkor fénylenek.

Az elrejtett fájdalom
Iskolába megy,
S megvilágítja a város szélén
                        a háztetőket.

Csupán most
A tél végén,
Vagy talán élet végén
Jut eszébe az öreg hónak
Gyermekkori szánkód
És nagytata fehér haja. 

Ökológia
(Ecologie)

Nemes kulturális intézményünk,
az Akadémia,
ökológiai kezdeményezést terjesztett elé.

Zöld vágottat ad a kutyáknak.

Bach fúga
(Fugă de Bach)

Nemlátó húgom,
a kolostor kőfalai között,
egy Bach fúgát
játszik orgonán.

Este a televízióból
— mint egy iszaptenger —
úgy ömlik majd felénk a rossz hír.

A tengeren vihar lesz, mondták.

Szombati költemény
(Poemul de sâmbătă /V/)

A nyúl lelegeli a füvet,
Én elfogyasztom a nyulat,
A fű majd megesz engem.

Testvéreim
(Fraţii mei)

Testvéreim le vagy fel
mászkálnak a fákon,
senki nem tudja biztosan,
óriások és szatírok vigyorognak-e
                                     cinikusan
a McDonald’s mozgólépcsőin?

Az akasztott rothadó keze mellett
a falevelek arany tartalékai
gyarapodnak.

Névnapodra
(De ziua ta)

Nagyon jól tudom,
A te mosolyod és az én verseim
Nincsenek jegyezve a tőzsdén.

De számomra a te mosolyod egy igazi
                                       kincsesbánya.
Még akkor is, ha nem tüntetem fel 
                    vagyonnyilatkozatomban.

Szerelmes suttogásod
gazdagabbá tesz, mint az összes Rockefeller.

Éjszakai ég
(Cer nocturn)

A Hold sarlója
Közönyösen vonul végig
          a búzakalász fölött.

A fürjfiókák megrémültek,
amikor a Sputnik
elhaladt az égen.

A levágott lombhullató fa
(Arborele tăiat)

Látva a felkelő Napot
a fejsze élén

s azt, ahogy a fájdalom kibontja
                      a rügyet a húsban,

hallgatod a síró madarat
a levágott fa képén

A francia forradalom
(Revoluţia franceză)

Az üres téren
Egy csontig éhezett
Fekete kutya
Rémülten nyalja
A nyaktiló pengéjét.

A szürkületben vérzik a Nap,
Párizs fölött nyugszik
A lefejezett hercegnő méltóságával.

Találkozás
(Întâlnire)

Ma este
Ismét elmegyek
Csomag nélkül,
Szerelmek nélkül,
Szavak nélkül.

Egyedül leszek,
amikor a baglyok
találkoznak velem.

A vers
(Poezia)

Akár a csillagok,
a vers sincs
tőzsdén jegyezve.

Egyetlenegy költő
sem tudta megválaszolni
               a bankároknak,
aranyban vagy valutában mérve
                      mennyi az értéke.

A vers és a csillagok nincsenek
                     tőzsdén jegyezve.

Légy felkészülve a halálra,
csendben,
mint a rózsák.

Ó, ha a lepke
(O, dacă fluturele)

ó, ha a halálfejes lepke
arcomra rászállna most
haldokló fémes gyümölcsök fénye alá
s a közömbösen hulló hó alá szavaimra
nagyon tisztán hallanátok az üres utcákon
Phalarisz bikájának hangját
a falnak ütköző hattyút a ködben
s a költő tűz-királyszékén ücsörgő
                             magányosságát
mely ezt suttogja a tűzkoszorús csábító
                                        ábrándoknak
„ó, ha a halálfejes lepke
arcomra rászállna most
haldokló fémes gyümölcsök fénye alá
s a közömbösen hulló hó alá szavaimra…”

Aki csillagokból jósol
(Cel ce citește-n stele)

Mint arany mint áttetsző üveg
Égett a sötétben a hajad
Azok akik az ezüstbányákban eltévedtek
Csillaghullást hallgattak.

Dróthálónak szárnyak ütköztek
A kézre ahová sólymok szálltak le
Egy tűzkönyvet olvastál a ködben
Olyan országokról melyek ismeretlenek.

Se a villám amelyben laktál
Se ostoba károgása hollónak
Kezét halálba nyújtva énekel
Aki csillagokból jósol világtalan. 

Remember

A rozsdás verebek évszakában
aranyszínű bor volt a Nap
a város pedig egy lángnyelv
melyben szeretőt kerestél magadnak
vagy könyvet olvastál s közben bámultad
az ezüstös kísérteteket rejtő fellegeket,
bőrömben dob visszhangzott
miközben a vers nyaktilója alá hullt fejem
szétoszlatta a seregélyértekezletet

TARTALOM 

Egyesek nem szeretik a verset  5
A fekete madár  6
Korszak-illusztráció  7
Japán grafika  8
A cseresznyefa  9
A porcelán nő  10
A Hold és a rózsa  13
Folyó a hegyekben  14
Csillagok krónikája  15
A sárga falevelek  17
Városi lidércnyomás  18
Árnyékod  21
Hírek  22
Éjfél  23
* * * (Szibériai szél fúj…)  24
Bolondokháza  25
Az élet  26
Az utolsó csillagig  29
A költő  30

Mint Lázár  31
Az aranykorona  32
Lombhullató fa asszonnyal  33
Piros az ég  34
Tenyeremből a Biblia  37
A rigó  38
Ha Isten  39
Ha miniszter lennék  40
Ősz  41
Mérleg  42
A tenger  45
Nem én vagyok  46
A tél vége  47
Ökológia  48
Bach fúga  49
Szombati költemény  50
Testvéreim  53
Névnapodra  54
Éjszakai ég  55
A levágott lombhullató fa  56
A francia forradalom  57

Találkozás  58
A vers  61
Ó, ha a lepke  62
Aki csillagokból jósol  63
Remember  64

ERDÉLYI PEGAZUS KÖNYVKIADÓ
A könyv szerkesztője: BEKE SÁNDOR
A borítón Páll Magdus illusztrációja
Nyomdai előkészítés: Erdélyi Gondolat Könyvkiadó
A szerkesztőség postacíme:
535600 Székelyudvarhely, Tamási Áron u. 87
Telefon/fax: 00-40-266-212703
E-mail: egondolat@yahoo.com; egk@freemail.hu

ISBN 978-606-92070-3-1

www.erdelyigondolat.ro

Készült az Erdélyi Gondolat Könyvkiadó Nyomdájában,
Székelyudvarhelyen