ÁCS JÓZSEF

Összeesküvések

játék egy részben

Liget Műhely Alapítvány, 2021

Szerkesztette: Levendel Júlia, Horgas Judit

A borítót tervezte: René Margit

Tördelés: Károlyné Őr Erzsébet

ISBN 978-615-5419-56-0

Szereplők:    A         negyvenes férfi

B         hatvanas férfi

C         negyvenes férfi

D         nyolcvan felé közeledő férfi

E         húszéves fogyatékos fiú

F         az elmeosztály főorvosa

G         pályakezdő orvos

az elmeosztályon

H        pszichológushallgató

N         nővér az elmeosztályon

Elmeosztály közös helyisége. Kopár díszletek.

A és B széken ül a közönség felé fordulva, közöttük asztal. A lehajtott fejjel.

A:       láthatatlan hatalmak vannak

azok kezében vagyunk

nem égi körök

földiek

a világ körülöttünk

a házak városok mind színfalak csak

mögöttük megállapodnak a láthatatlan hatalmasok

akik láthatóak csupán a szóvivők

mert mi választjuk őket

elhisszük hogy minket képviselnek

pedig azokat akik pénzt adtak nekik

arra hogy elhitessék velünk hogy minket képviselnek

képet viselnek

képet mutatnak

s közben érezhetik hogy ők a korszerűek

elvégre azokkal állnak kapcsolatban

akik milliók sorsáról döntenek

akik valóban hatalmasok

persze sokba kerül a látszat

de megfizettetik velünk

mi tartjuk fenn a színészeket

akik bizottságokban elnökölnek

ahol nem hoznak mert nem hozhatnak semmiféle döntést

amíg nincsen döntés a rendszer addig áll a talpán

idővel úgyis mindent elfelejtenek

elfáradnak az emberek

néznek valami izgalmasabb után

B magába roskadva ül.

B:       ha ez így van

az tébolyító

ennél bármi jobb

én azt mondom

jöjjön a tisztító vihar

A:       népfelkelés barátom

sikerrel nem járt még soha

B:       no de voltak győztes forradalmak

A:       azokra a fentről gondosan megszervezett lázadásokra gondol?

pénzt fegyvert mindig időben mit gondol honnét

ugyanonnan kaptak

B:       nincs kiút tehát

A:       jobb ha visszavonul a politikától

N, a nővér balról érkezik.

N:       bevették már a déli gyógyszert?

Fejüket rázzák.

N:       akkor tessék bevenni

nem szabad kihagyni

jön a főorvos úr

tudják hogy számon kéri

Sóhajtva visszavonulnak a kórterembe, F, a főorvos és G, a pályakezdő orvos közelednek.

F:        igen igen

erről van szó

téveseszme-rendszer

G:       unalmas kabarétéma

összeesküvést szőnek ellenünk

ez olyan giccses mintha azt mondaná

hogy ő Napóleon

F:        magának mit mondott?

G:       láthatatlan hatalmak

elég szimpla kórkép

tudjuk

méreg a kávéban

mikrofon a falban

a szomszéd csúnyán néz

biztos tervez valamit

F:        nem az a dolgunk

hogy vitatkozzunk vele

hanem hogy gyógykezeljük

G:       mióta van benn?

F:        egy hete

G:       és hogy halad a kezelés?

F:        megítélés kérdése

azt hiszi magáról hogy

mániás depresszióban szenved

és mi meghagyjuk ebben a hitében

G:       lehetséges itt bármiféle javulás?

F:        erről majd máskor

most jöjjön kezdődik az ebédeltetés

F és G jobbra ki. A és C érkeznek.

A:       ne bosszants már

C:        de komolyan

A:       jó

tudom hogy spicli

az első perctől fogva

tégla

C:        provokál téged?

A:       forradalomról meg lázadásról beszél

C:        olcsó

A:       azt kérdezi

lehetséges itt bármiféle javulás?

nem

mondom

nem lehetséges

az erőseknek mindig lesz annyi erejük

hogy eldöntsék mi az igazság

pascal nem volt hülye

az erő sokkal egyértelműbb és látványosabb

mint az igazság

most mit akar

azt mondja de hiszen az előző rendszer is

összeomlott

valami összeomlott

de nem biztos hogy a rendszer

vagy talán látta ki döntötte meg?

Elindulnak az étkező felé.

A:       egyre rosszabb színészek

ómódi vénemberek

leszerepeltek

levették a darabot a műsorról

van aki még nem vette észre

hogy ez is benne van a darabban

hogy ez egy felvonás vége

és azonnal jön a második felvonás

ahol új szereplőkkel ismerkedünk meg

a színészek ugyanazok

A és C kiérnek a színről. Balról felbukkan F, aztán H, aki szintén fehér köpenyt visel.

H:       jó napot főorvos úr

F:        tudom tudom

maga a pszichológus

azzal az alapítványi ösztöndíjjal

mi a címe a disszertációjának?

várjon

társadalmi szerepek?

H:       nem

a társadalom szerepe a

F:        a társadalom szerepe a pszichés betegek reintegrációjában

H:       pontosan

F:        nézze ez klinikum

de ha segít magának csak tessék

H:       innen kell kiindulnom

a pszichés betegektől

F:        rendben van rendben van

semmi probléma

várjon meg itt mindjárt utánanézek

melyik beteggel lenne célszerű kezdenie

F jobbra el. A érkezik jobbról, az étkező felől, kezében uzsonnacsomag, leül az asztalhoz.

H:       jó napot

A:       jó napot

A a gyűrött papírból parasztkolbászt, sajtot és némi kenyeret göngyöl ki.

A:       bemutatkozom

a

H:       h vagyok

A:       nagyon örülök

egy katonát?

H:       nem

A:       viszolyog?

H:       hát

nem vagyok éhes most ebédeltem

A:       bocsánat a kórteremben nem szeretik ha morzsázom

ezért itt szoktam enni

de ne zavartassa magát

néha körömpörköltöt adnak

és azt nem tudom megenni

A csöndben eszeget. H némán figyeli egy darabig, aztán megtöri a csendet.

H:       mikor hozták be?

A:       nem hoztak

jöttem

H:       és mik voltak a panaszai?

A:       hagyjuk

H:       depresszió

A:       maga pszichológus?

H:       honnan tudja?

A:       a pszichiáterek nem kérdeznek ilyet

és nem mondanak ilyet

F érkezik jobbról.

F:        jöjjön csak kollegina

Félrevonja H-t

F:        miről beszéltek?

H:       semmiről

F:        nem ő a maga embere

van egy betegünk a nyolcadik kerületből

ott aztán mindenfélét tanulmányozhat

beilleszkedési problémák

gondolom ez megfelel a

szociológiai érdeklődésének

H:       én arra gondoltam

amelyik beteg érdekel

F:        na jó

nézze azt is lehet

de nekünk megvan a magunk munkája

nem nagyon fogunk ráérni

hogy ajnározzuk érti

ez klinikum

H:       hogyne világos

F:        akkor rendben

F távozik, H nézi az asztalnál falatozó A-t

H:       jó étvágya van

A:       köszönöm

H:       hajlandó lenne segíteni nekem?

A:       hát ha tudok

H:       beszélgetnünk kéne

A:       miről?

H:       hát hogy

miként került ide

A:       akkor hamar végzünk

bejöttem

H:       na de miért?

A:       most ez tényleg érdekli?

H:       hát persze

A:       vagy csak a munkája

H:       engem a munkám is érdekel

A nézi egy darabig H-t, közben csukott szájjal kolbászt rág.

A:       jó

H:       szóval?

A:       tehetetlennek éreztem magam

nem tudtam megmozdulni

közben meg pattanásig feszültem

semmihez se volt kedvem

és még ideges is voltam érti

ha unom az életet legalább nyugtom legyen

H:       és ezért jött be?

A:       igen hogy lecsillapodjak

engem megnyugtat a kórház

H:       de miért volt ideges?

C jobbról érkezik, A-ra néz, csodálkozik, és bemegy a kórtermébe.

A:       régi barátom itt

bocsánat

A bemegy C kórtermébe. N nővér érkezik balról.

N:       jó napot

H:       jó napot

hadd mutatkozzam be

h doktor vagyok

egy kutatói ösztöndíjjal jöttem az osztályra

a társadalom szerepével foglalkozom a pszichés betegek reintegrációjában

A nővér nem áll meg, megy tovább.

N:       igen?

ha valamire szüksége van csak szóljon

H:       köszönöm

innék egy kávét

N:       ott a nővérszobában a bejárat mellett talál lefőzve

H a nővér kinyújtott karját követve balra el. A és C kinéznek a kórterem ajtaján.

A:       elment

C:        menjünk

Leülnek az asztalhoz.

C:        szóval azt mondja pszichológus

A:       az

C:        és tényleg az?

A:       szerintem valami felmérést végez

C:        stimmel

a nemzetbiztonságiaknak

ezek a nyomodban vannak

más gyógyszereket fogsz kapni amitől mindent elfelejtesz

A:       jó majd szólok

ha mindent elfelejtettem

C:        lehet hogy ügynököt csinálnak belőled

csak egy szavukba kerül és végrehajtod amit beléd programoznak

A:       nem gépkar ez

polipcsáp

nem szerekkel érik el amit elérnek

a levegővel szívod magadba a felfogást amit mindenki képvisel

nevezheted hipnózisnak de mondd azt hogy társadalom

beléd ivódik az úgynevezett közvélemény

az agyad döglött szivacs lesz

ami tocsog a közvéleményben

C:        be fog szervezni

A:       kíváncsi vagyok

C:        egy hétig nem hagynak aludni

váltott műszakban kérdezgetnek

először egy napig csupa olyasmit

amire nem tudsz válaszolni

összetörsz és belefáradsz

másnap már feltesznek egy-egy valódi kérdést

és megkönnyebbülsz hogy végre válaszolhatsz

félóra alvásért cserébe

A:       tőlem aztán nem sok újat tudnának meg

sőt el se tudok képzelni olyan kérdést

amire egy hét után még válaszolni tudnék

Nyílik az 1. kórterem ajtaja, B kióvakodik és megáll a hátuk mögött.

C:        akkor betanítanak

kérdeznek és addig ütnek amíg jól nem válaszolsz

álmodból felébresztenek s ha rosszul felelsz összevernek

A:       ugyan már

ágyúval verébre

inkább formálják a közvéleményt

hogy te mit gondolsz az kit érdekel

nem sokat számít

ha nem hat a tömegekre

B felindultan közbeszól.

B:       de hát akkor hasson miért ne hasson

hassunk a tömegekre és csináljuk meg azt az elmaradt forradalmat

A:       tessék az alulról szerveződő mozgalom

eddig jut

furcsálkodás és köznevetség tárgya

ki vesz komolyan manapság ilyesmit

C:        ez csak egy provokátor

B:       maga is csak nevetségessé akar tenni

maga is titkos ügynök

C:        talán én lopóztam ide hogy kihallgassak egy beszélgetést barátom?

B:       tehát titkolnak valamit

maguk is benne vannak és jót röhögnek rajtam nem baj

(A.-hoz) de az elszomorít hogy maga is ügynök

persze gyanús volt

hogy nem jöttem rá azonnal

hiszen máskülönben honnan tudná az egészet

ezt a borzalmas titkot

ezek belső információk

A:       amit én szépen kiteregetek magának mi?

hát mi célom lenne vele?

vegye észre már hogy milyen szánalmasak vagyunk

C:        mit bizonygatsz itt egy spiclinek?

B:       maga már nagyon a bögyömben van

nem ajánlom hogy odakint a szemem elé kerüljön

H közeledik. A csoport szétrebben.

C:        miért akkor mi lesz?

B:       széjjelverem

B és C külön kórterembe megy be, a csüggedt A ottmarad az asztalnál. H leül a másik székre.

H:       szóval ott tartottunk hogy miért ideges

A:       nem vagyok én ideges

H:       azt mondta azért jött be hogy lecsillapodjon

de miért volt ideges?

A:       nem voltam ideges

feldúlt voltam

H:       és mi dúlta fel?

A sóhajt.

H:       ne válaszoljon ha nem akar

A:       ne válaszoljak ha nem akarok?

maga egy jópofa

H:       nézze sokat segítene ha beszélgetne velem

A:       már beszélgetünk

H:       én tulajdonképpen egy disszertáción dolgozom

a társadalom szerepe a pszichés betegek reintegrációjában

és ehhez gyűjtök anyagot

A:       tessék

H lehajtja a fejét és sóhajt, aztán A szemébe néz.

H:       az érdekel engem hogy mi hozta magát ide

A:       tudok találóbb címet a dolgozatának

H:       igen?

A:       a társadalom szerepe a pszichés betegek reinkarnációjában

H nevet, de A komoly marad.

H:       maga is egy jópofa

A:       nem vicc

azt hiszi hogy a társadalom segít beilleszkedni

H:       aki beteg volt annak először újra kell tanulnia a normális életvitelt

és újra meg kell találnia a helyét a társadalomban

A:       azt az egészségesek se találják

H:       én most arról beszélek hogy a mindennapokban elboldoguljanak

hogy legyen néhány ember akire számíthatnak

akire támaszkodhatnak ebben a nehéz időszakban

elvégre

A:       és a társadalom mint olyan az segít

H:       szerintem nem eléggé

sokkal többet kellene tenni

A:       maga egy beteg társadalomba akarja beilleszteni az embereket?

H:       honnan veszi hogy beteg a társadalom?

A:       benne élek

Megszólal a pszichológusnő mobiltelefonja. Szabadkozó kézmozdulat kíséretében balra el. Jobbról a főorvos érkezik A-hoz.

F:        jó hogy itt találom

nem akarom megijeszteni de úgy látom

változtatnunk kell a gyógyszerezésén

kicsit tompább lesz tőle

ne lepődjön meg

A:       értem

F:        jó

este már azt kapja

köszönöm

A főorvos balra el. C kijön a kórteremből és leül A-hoz, aki ijedten néz maga elé.

C:        ideküldték ezt a verőembert

A:       tessék?

C:        ezt a vadbarmot

minden eszközt bevetnek

A:       tényleg változtatnak a gyógyszereken

C:        ne szedd be

A:       azt mondták tompább leszek

C:        ne hagyd hogy tönkretegyenek

A nővér K-t, a hajléktalant kíséri G, a kezdő orvos társaságában.

G némileg viszolyogva ér a borzalmasan bűzlő, kosztól csirizes ruhadarabokhoz.

G:       itt valami bűzlik

fürdesse le gyorsan

N:       mit gondol hány éves?

G:       hetven

N:       fenéket

negyvennyolc

októberben már volt itt egy hetet

de elszökött

ha nagy hideg van visszajön

G:       egyáltalán ránk tartozik?

lehetnek fagyási sérülései

A nővér nem válaszol, a hajléktalannal jobbra el.

G:       megyek befejezem a zárójelentést

sosem leszek kész vele

G balra el.

C:        te még hiszel ezeknek?

A:       hinni?

neked sem hiszek

H a telefonálásból A-hoz visszatérve C-t is ott találja, aki leplezetlen gyűlölettel nézi H-t.

H:       jó napot kívánok

h

C nem szólal meg. H zavartan áll.

H:       visszajövök

majd máskor folytatjuk a beszélgetést

H jobbra el.

C:        szemét ügynök

ez a mocsok nem mert a szemembe nézni

mert tudta hogy tudom

A és C külön kórtermekbe el. N és H jobbról érkezik.

N:       a hajléktalanok

nem hagyják bezárni magukat

törnek zúznak ha nem engedjük ki őket

átmeneti szálló vagyunk nekik

semmijük sincs

azt mondják a szabadságukat már nem adják

már ami nekik a szabadság azt

ebbe bele kell törődnünk

megpróbáljuk inkább jópofán venni

megint bejött karcsikám

ilyesmi

vigyázzon magára mert nincs túl sok kötszerünk

ez nem sebészet

H:       például az ő esetükben én nagyon hiányolom

hogy semmi sem történik a társadalomba történő...

Hatalmas ordítás hallatszik.

N:       jesszusom elfelejtettem hogy itt van a laci

a rohadt életbe bocsánat

Elszalad jobbra. H követné is, meg nem is. Tanácstalanul álldogál.

A nővér ordítása hallatszik.

N:       nem hagyják abba?

kirakom mind a kettőt az utcára!

hogy nem bírnak megmaradni a fenekükön!

még egy szót szólnak és mennek kifelé a mínusz tizenkét fokba

világosan beszéltem vagy elmondjam még egyszer?

A nővér kis szünet után visszajön jobbról, hóna alatt pokrócok. H. hüledezve nézi

N:       ha ezek egyszerre bejönnek

elkezdik marni egymást

H:       kirakná őket? a hidegbe?

N:       ki

Kis szünet.

H:       ők betegek? úgy értem elme... elmebetegek?

A nővér nem válaszol.

H:       ezek az emberek éveket töltöttek az utcán

nyilván nagyon sokféle betegségük van

vagy lehet

de elmebetegek is?

N:       nézze meg őket és mondja meg mi ép bennük

menjen oda és nézze meg őket mind beteg

H:       semmi esélyük hogy visszataláljanak a társadalomba

semmi

N:       nekik mi vagyunk a társadalom

van akinek ez is sok

N kiteregeti a pokrócokat, aztán újra összehajtogatja.

N:       ivott kávét?

H:       nem volt lefőzve

és nem tudom hol a kávé

N:       (lemondóan) na jöjjön

Balra el. A és C kijönnek kórtermeikből és leülnek az asztalhoz.

A egy sárga műanyagbögrét szorongat, amiből időnként teát kortyol.

C viszolyogva figyeli.

C:        te ezt iszod?

A:       ezt

C:        bróm van benne

A:       nem rossz

C:        az nyugtató

A:       nyugtató

C:        le akarnak szedálni

tönkre akarnak tenni

az élelmiszerek is tele vannak már mindenfélével

leszoktattak a friss termékekről

megfojtották a gazdákat

azt mondják ez kényelmesebb

és megbízhatóbb

lassan már mindent ők állítanak elő

a kezükben vagyunk

azt adagolnak amit akarnak

A:       kicsodák?

C:        akik megvettek minket

zsebre tettek

álomba ringattak

meg vagyunk etetve és

le vagyunk szedálva

és ha tiltakozni kezdünk

ha botrányt csinálunk

mi vagyunk a barbárok

a kellemetlen hőzöngők

bennünk buzog a bundás indulat

mi vagyunk azok

akiktől a nyugalmat meg kell védeni

akiket meg kell rendszabályozni

akiket móresre kell tanítani

elküldik a provokátorokat

akik nagy hangon kiabálnak

aztán lecsapnak mindannyiunkra

tehát semmit sem lehet hangosan kimondani

tehát magunkba kell fojtanunk minden tudást

ami az úgynevezett nyugalmat megtörné

ezt a mind üresebb és hamisabb látszatot leleplezné

de mert végidőkben élünk

titokban védintézkedéseket kell végrehajtani

nem iszom meg a teájukat

nem veszem be a gyógyszereiket

de nem beszélek

neked elmondom mert a barátom vagy és bízom benned

ne bízz senkiben

érted

fogadd meg

ne bízz senkiben

a pszichológus ügynök

az orvos ügynök

a beteg besúgó

ne idd meg a brómos teát

ne vedd be a gyógyszereket

Sötét, zörejek hallatszanak, majd ugyanazt a helyszínt az éjjeli világítás gyér fényében látjuk.

A pizsamában ül, kezében ugyanaz a sárga műanyag teásbögre.

Az asztal közepén kerámia gyertyatartó, benne gyertya ég.

Nyílik az ajtó, a meglehetősen gyűrött B óvakodik ki rajta, leül az asztalhoz.

A:       megint nem tud aludni?

B:       ne haragudjon

meg vagyok rendülve

ez iszonyatos

azóta ez jár a fejemben

én nem tudom de valamit tenni kell

A:       ugyan mit

B:       nem nézhetjük tétlenül

hát a legfontosabb értékeinket

forgatják ki

ha ez igaz amit maga mond

akkor gúnyt űznek belőlünk

miközben a legnagyobb aljasságokat követik el folyamatosan

A:       van ilyen

B felpattan, kirántja maga alól a széket, és gyorsan odahúzza A-val szembe.

B:       évtizedeket töltöttem úgy hogy mindent lenyeltem

nem voltam rosszabb képességű másoknál

de mire eszméltem már ott voltak fölöttem

nem értettem miért

ügynökök voltak

csak azok emelkedhettek fel akik vállalták

és onnantól rögtön védve voltak

nem értettem miért van

hogy én soha semmit nem kapok

csak a legrosszabb munkát

ők meg tündökölnek

miért tündököltek ezek az emberek

olyan munkákat kaptak amiről mi nem is álmodhattunk

A:       micsoda volt maga?

B:       mérnök

mérnök voltam

olyanok irányítottak akik a szakmában sehol se voltak

csak valami érthetetlen virágnyelven

szünet nélkül szónokoltak

de most már értem

ezek végig tudták

hogy csak színjáték az egész

ezek csak röhögtek rajtunk

akiket átvertek

A:       nem tudom cáfolni

B megragadja A pizsamagallérját és eksztatikus hangon suttogva kiabál.

B:       a legkisebb hibánál könyörtelenül lecsaptak rám

verítékben forogva hánykolódtam éjszakánként

furdalt a lelkiismeret

fuldokoltam a felelősségtől

miközben ők semmit sem csináltak csak mindent zsebre tettek

B elengedi A gallérját.

neveket!

mondjon neveket!

ezek tették tönkre az életemet

a legszebb lányt akibe szerelmes voltam lecsapták a kezemről

egy senki voltam

mert soha tehetségemhez mért feladatot nem kaptam

én soha nem hittem el hogy ez így működik

hogy csak ezen múlik

végig hülyének néztek

neveket! mondjon neveket!

A:       nem tudok neveket

B:       akkor mit fecseg itt nekem összevissza a levegőbe?

ha nem tud neveket?

most mit csináljak?

akkor egy szart tud maga

itt nem elég beszélni itt tenni kell valamit

ezek arcpirító és vérforraló dolgok

és maga azt mondja hogy ülni kell meg hümmögni?

B az asztalra csap.

B:       engem az életben többet ne nézzen hülyének senki

A:       nem kapott tehetségéhez mért feladatot?

B:       dehogy kaptam

csak amiben nem volt pénz

de számon lehetett kérni

rengeteg határidős papírmunka

éjfélig ültem rajta mindennap

alja munkát olyat kaptam

A:       na látja most már munkája sincs

B:       na de kik miatt

kik miatt

ugyanazok miatt

szét kell csapni köztük

ki kell hajítani az ilyen szemét embereket

A végig közönyös arca most sem változik.

A:       hajítsa

miért nem hajítja?

B:       én személy szerint?

nem erről van szó ember

hanem az összefogásról

A:       összeesküvésről

B:       az életünk megrontói ellen

nem foghatunk össze?

A:       neveket

vagy tudja mit inkább ne

még elhiszi hogy az ő fejükből pattant ki a szikra

B:       (elkeseredetten) igenis neveket

jogunk van tudni

A:       ezerfejű sárkány

melynek minden levágott feje helyére három másik nő

és maga nekimegy hogy lekaszabolja

csodálkozik hogy már ennyien vannak?

ez csapda

így szaporodik

csak nevetségessé teszi magát

B hallgat. Vihar előtti csend.

B:       nem

nem nem nem nem nem!

Megragadja a gyertyatartót, fölemeli és az asztalhoz csapja.

A gyertyatartó darabokra törik, a gyertya elgurul és közben kialszik.

Az ügyeletes nővér közeledik.

N:       mit szórakoznak itt éjnek idején

tessék visszamenni a kórterembe

B:       (A-hoz) nem hiszek magának! szemét provokátor!

N:       (beleszagol a levegőbe) mi ez a büdös?

A:       valami bűzlik Dániában

de kiderül hogy csak halszag van

ahogy mindig is halszag volt

mert legtöbben a halból élnek

s csak kevesen a halban

miként Jónás

N:       befelé befelé

A:       jól van

A és B bemennek a kórterembe, B odasziszeg A-nak.

B:       ezt nem úszod meg!

A nővér a cserepeket szedegeti, a kihűlt gyertyafoltokat kapargatja.

Előkerül az ügyeletes orvos is, G.

N:       törnek-zúznak

összegyertyázzák nekem az asztalt

G:       mi történt?

N:       szórakoznak itt éjszaka

randalíroznak

G:       egyébként sem tudtam aludni

és akkor még ez a rajcsúrozás

iszonyúan fárasztó

ez a legfárasztóbb hogy egy perc nyugalom nincsen

mert mindig van valami

N:       mit várt? ez egy ilyen hely

G:       nem tudom

N:       az első gyerekem hasfájós volt

mit gondol hányszor keltem fel hozzá éjszaka

és nappal mennyit tudtam pihenni

G:       de a gyerekek felnőnek

N:       (csípősen) nem mindig

G a nővérre néz. Kis szünet.

G:       nem gondoltam ebbe bele

hogy ez ennyit kivesz belőlem

nyilván alkati kérdés

N:       nem szabad mindent magára vennie

G:       épp az hogy semmit nem akarok magamra venni

ezért minden teher

ne haragudjon hogy magának panaszkodom

N:       meglátja egy év múlva sokkal gyakorlatiasabb lesz

ha folyton töpreng sosem jut egyről a kettőre

márpedig a beteggel foglalkozni kell

G:       én nem betegnek hanem embernek tekintem őket

elvégre nem tárgyak

és ez halálosan fárasztó

ezért nincs rájuk energiám

N:       erre nem mondok semmit

N kislapátra söpri a gyertyatartó padlóra szóródott szilánkjait.

N:       az elmeosztály nem való mindenkinek

G maga elé néz, bólint.

Sötét.

Másnap reggel, A és H ülnek az asztal mellett. H a füzetében lapozgat.

H:       hol is hagytuk abba

ha jól emlékszem

magától jött be az osztályra

A:       igen

H:       mert fáradt volt

A:       feldúlt

H:       akkor feldúlt

A:       hogy milyen a világ amiben élünk

attól

H:       és milyen?

A:       beteg

A főorvos érkezik. Ahogy meglátja H-t, rögtön odalép hozzá.

F:        (H-hoz) legyen szíves

H:       igen

F:        (A-hoz) legyen szíves

A bemegy a kórterembe, a főorvos félrevonja H-t.

F:        csak az idejét vesztegeti

mondtam hogy van olyan betegünk

akin a reintegrációt tanulmányozhatja

ez egy nagyon érdekes ember

de nem a maga esete

neki igazából nincsen semmiféle problémája

egy kis neuraszténia

de van munkája

van hová hazamennie

neki nincsenek beilleszkedési zavarai

nem is kéne feltétlenül itt lennie

már elnézést de én úgy látom

maga másfajta kérdést vizsgál szociológiailag

H:       végül is igen

F:        tudományos szempontból mondom

H:       világos

F:        maga pszichológus

H:       igen

F:        a pszichológia tudomány

és a tudománynak vannak bizonyos szempontjai

meg magának is vannak szempontjai

hogy melyik beteg érdekli

de most a saját szempontjait félre kell tennie

és a tudomány szempontjait kell érvényesítenie

ez a feladata

engem mint konzulenst jelölt meg

kötelességem hogy segítsem a munkáját

és én azzal tudom segíteni hogy tanácsot adok

a tudomány a törvényszerűségeket keresi

az egyetemesen érvényes összefüggéseket

már ha egyáltalán tudomány

és szeretném hinni hogy a pszichológiát is lehet

tudományos alapon művelni

még ha ez nem is népszerű nézet mostanában

H bólogat.

F:        mármost

a tudomány csak a reprodukálhatóval foglalkozik

egyedi eseteket azaz olyan jelenségeket

amelyek csak egyetlenegyszer fordulnak elő

a tudomány nem vizsgál

azért nem vizsgál

mert az eszközei arra nem alkalmasak

egyszerűen

nem

al-kal-ma-sak

H:       így van

F:        értse meg

nem alkalmasak

magának nagyon érdekes lehet egy ember sorsa

de azzal semmit sem tud kezdeni

magának éppen azzal kell foglalkoznia

ami az emberek viselkedésében a közös

nem pedig azzal ami egyedi

mert az egyedivel

nem jut sehova

H:       értem

F:        magának rendszereznie kell

felmérést kell készítenie

sok ember sorsát megvizsgálnia objektíve

hogy mi bennük a közös

ennek kollegina sajnos csak egy módja van

egy kipróbált módszere

a statisztika

a számok

a táblázatok

és ismétlem

egy egyedi esettel nem megy semmire

H:       értem

de a tudományos munka keretén kívül

engem mégis érdekel ez az ember

F:        a tudományos munka keretén kívül

azt csinál amit akar

de akkor nem biztos hogy hozzájárulok

nem teszem ki a betegeimet

magánemberek kíváncsiskodásának

ezt nyilván megérti

nem ön az első akinek a konzulense vagyok

tapasztalatból mondom el fog úszni

nem javaslom

H:       értem

F:        viszontlátásra

H:       viszontlátásra

H egész testében remeg, mint akit megvertek.

Áll egy darabig, aztán céltalanul ténfereg. Leül az asztalhoz, föláll.

Végül kinyitja a kórterem ajtaját és kihívja A-t.

H:       legyen szíves

Leülnek az asztalhoz.

H:       ne haragudjon

félbeszakítottak bennünket

hol tartottunk

A:       nem tudom

idegesnek tűnik

H:       hülye helyzet

most én meséljek magának

de

A nővér, kezében kacsával átvonul a színen. H meggondolja magát.

H:       engem érdekelt amiket eddig mondott

és szívesen folytatnám a beszélgetést

de úgy látom így napközben

nincs erre igazán mód

de egyszer bejönnék este

vacsora után

talán akkor nyugodtabban beszélhetnénk

A:       én itt leszek

H felnevet.

H:       köszönöm

ez hülyén hangzik de

köszönöm

Kezet ráznak, A visszavonul a kórterembe.

A nővér érkezik jobbról egy felmosóronggyal a kezében.

H:       jónapot

N:       jónapot

H:       felmos?

N:       már végeztem

dezső bácsi hányt egyet

H:       úgy hallottam

a nővérek soha nem mosnak fel

nem az ő dolguk

az a takarítónők dolga

N:       úgy hallotta?

H:       igen

N:       akkor az úgy is van

Beleejti a rongyot egy piros műanyagvödörbe.

H:       ráér egy csöppet?

N:       nem

de a pihenés rám fér

H:       kik vannak itt általában

nyilván sok az öreg

N:       demencia

vannak magatehetetlenek

gyakorlatilag elfekvő

a női pláne

de kérdezze az orvosokat

H:       rokonok jönnek látogatni?

N:       mikor hogy

félévente

úgysincs mit mondani

úgysem érti

úgysem tud válaszolni

azt mondják

nem jönnek be mert

a szép képet akarják róla megőrizni

nem a valóságosat

mint egy retusált fotót

őrizgetik az emlékeiket

és amikor a valóságnak vége

érti

akkor is csak egy kicsit rezzennek meg

zökkenő nélkül élik tovább az emlékeiket

a temetést letudják

H:       a nagyanyám halála előtt

az elmeosztályon feküdt

bejártam hozzá gimnazistaként

mert nagyon szerettem

de tönkretettek azok a látogatások

már csak a kötelességérzet hajtott

de még a zárt osztályra is bekönyörögtem magam

fehér köpenyben

azt mondták most világos időszaka van

kinyújtott karral üvöltött felém az ágyból

doktornő segít rajtam

maga olyan kedves

megszorította a karomat

odahúzott magához

és motyogni kezdett

hogy orvos létemre olyan vagyok mint szűz mária

és megszabadítom őt egész biztosan megszabadítom

tíz percig hallgattam

akkor voltam nála utoljára

N bólint.

N:       van ilyen

kiöntöm a vizet mert nem végzek

Aznap este A egy új beteg, a bottal járó idős D társaságában üldögél az asztal mellett.

Negyed 11 van. Az asztalon vizeskancsó, négy pohárral.

Az érkező H, látva, hogy A nincs egyedül, visszavonul a nővérszobába.

D:       hát szóval

hát szóval kérem

sajnos ugye

reménykedésre nem sok okunk van

hát arra nem sok okunk van

azt kell mondani hogy gyakorlatilag nincsen

nulla egész nulla tizeddel egyenlő

a környezetet ugye tönkretettük

ha a golf-áram meggyengül akkor észak-európának

a segge befagy ugye

de hát ez ellen most már nem nagyon van mit csinálni

A:       ez kelet-európa

minket ez nem érint

messze vagyunk a golf-áramtól

D:       az éghajlatváltozás mindenkit érinteni fog

mindenkire ki fog hatni

nekem ugye már nem sok van hátra

de ez nem vigasztal túlságosan

hogy nem fogom látni

persze anélkül is van elég bajunk

hasnyálmirigy meg minden most nem sorolom

a házból a legrendesebb emberek elköltöztek

és a tetőt nemsokára javíttatni kellene

de nem fizetik rendesen a közös költséget

kezdődnek a beázások

a feleségem közben tíz kilót fogyott

súlyos beteg

félrekezelték

de hát ugye mindenkinek el kell menni egyszer

D maga elé néz. Szünet.

D:       kimennék a fiamhoz

de sajnos a metrót nem tudom használni

nem tudom használni

Szünet.

D:       a mozgólépcső

nem tudok rálépni akkorát ránt

én már metróval nem tudok járni

egyszerűen el vagyok vágva a világtól

hát ugye mit mondjak

nem vidám dolog az öregség

de hát meséljen valamit maga is

A:       nem is tudom

D:       voltam kórházban ahol az egyik nővér

én ugye orvosira készültem

de aztán nem lett belőle semmi mert

ennek különféle okai voltak

amit most nem részletezek

a nővér a vénába adta amit izomba kellett volna

be is állt az úgynevezett pitvarlobogás

jött föl a zsibbadás a lábamon

mondtam hívjon orvost

ne sürgessem majd jön ha ráér

nem tudom hogy éltem túl

nem tudom

csoda hogy élünk

a véletlenek szerencsés összejátszása

D tölt magának egy pohár vizet és kiissza.

D:       a természettel szemben nincs semmi esélyünk

nulla egész nulla tized

és kedvező jelek egyáltalán nincsenek

jól kifogtuk ugye a huszadik századot

a háború elvitte a fiatalkoromat

de mit lehetett csinálni

aztán nem sok lehetőséget adtak

de én nem panaszkodom

szerettem a munkámat

még ha aztán semmiből nem is lett semmi

szerettem még ha aztán végeredményben nem is sok értelme volt

mégis szerettem

jó lett volna vele vinni valamire de így is jó

így is jó

és az ember mindig reméli hogy átad valamit ugye

a következő generációnak

N jön.

N:       tessék jönni

a hatosban tetszik lenni

D nagy nehezen feláll, bottal ered a nővér nyomába.

H előjön a nővérszobából és D helyére telepszik.

A:       hogy megváltozott

H elmosolyodik.

H:       talán most már nyugalom lesz

meséljen arról hogy miért jött be

azt mondta hogy elfásult

A:       feldúlt voltam

H:       most már nem az?

A:       nem tudom

valahogy szétfoszlott az egész

H:       mi foszlott szét?

A:       (sóhajt)

H:       a főorvos nem javasolta hogy magával foglalkozzam

A:       megértem

H:       hogyhogy?

A:       nem vagyok tipikus

én gondolkodom

és aki gondolkodik az korrigál

én korrigálom a nézeteimet

H:       a főorvos szerint az én témám

nem arról szól hogy az egyes ember

miként látja a világot

nem

nekem tömeges jelenségekkel kellene foglalkoznom

egy adott szempontból

kioktat

már kétszer kioktatott

A:       és igaza van?

H:       nyilván

de mindig görcsbe áll a gyomrom tőle

leural

A:       micsoda?

H:       leural

ezt így mondják

rám kényszeríti az akaratát

ez elviselhetetlen

és nem is vagyok hajlandó elfogadni

A:       és ezt a szemébe mondja?

H:       nem

nyilván igaza van

ne foglalkozzak magával

nem lenne szabad itt lennem

de meséljen

A:       (vállat von, kérdően tekint H-ra)

H:       engem érdekel hogy mit gondol a világról

A:       hogy elpusztul

H:       ha nem akadályozzuk meg akkor

A:       a széthullást a rombolást nem lehet megakadályozni

ezen felháborodtam

de a felháborodás nem tart sokáig

még annyi ideig sem ameddig a világ

megunjuk a katasztrófát mielőtt még beteljesedne

ez a legbiztosabb út a pusztulásba

és én elindultam ezen az úton

mert beletörődtem

eleinte szégyelltem hogy beletörődöm

most már természetesnek tartom

H:       maga szerint elpusztul a világ

értem

de ki vagy mi pusztítja el?

A:       van itt egy ember

ő is neveket akar

nem érdekelnek a nevek

nem érdekel hogy ki volt

hogy milyen téglákból

épült a börtön

nem érdekel hogy most kik csinálják

a recept úgyis túléli őket

nézze

nem most vagyok itt először

ötször-hatszor felszakadt már ez a seb

olyankor mindig bejöttem

ökölbe szorított kézzel fogcsikorgatva

utolsó erőmből

ilyenkor az ember semmire sem jó

és nem árt emberek közt lenni

akár őrültek között is

nehogy végképp becsavarodjon

H:       nincsen családja?

A:       nincs

úgy alakult

és nincsenek élő rokonaim sem

H:       és mikor bejön ide mit mond

hogy mi baja van

A:       a gondolkodás veszélyes foglalatosság

belekavarodtam és most nem tudok

kikeveredni belőle

valami ilyesmi

nagy hévvel belevetettem magam

és most lehangoltnak

vagy levertnek érzem magam

fantáziákat tényeknek hiszek ésatöbbi

de közben

közben gondosan leplezem hogy

amit mások tényeknek tartanak

én azokban nem hiszek

H:       összeesküvés-elméletek?

a barátja ügynöknek nevezett

A:       ő mindent személyhez szeretne kötni

kilátástalan vállalkozás

azt képzeli hogy

minden tudatos tervezés műve

és a szerepét mindenki tudatosan játssza

mindent az egyes emberben keres

mindent a számító gondolkodásban

és semmit a társadalom szerkezetében

semmit az absztrakt mechanizmusokban

semmit a lélektani csapdákban

primitív kirakósjátékká egyszerűsíti

a történelmet

ki kell végezni az összeesküvőket

nem veszi észre hogy csapdában van

hogy ez ugyanaz a csapda

H:       milyen csapda?

A:       hatalmat gyakorolni legbiztonságosabban

a háttérből lehet

áttételes eszközökkel

a pénz fedezékéből

nem kell kényszert alkalmazni mert

az emberek önmaguk legnagyobb ellenségei

hibáikat és gyengeségeiket kell kihasználni

hogy önként vegyék magukra a rabbilincset

miközben azt hiszik hogy

beteljesülnek eltitkolt vágyaik

H:       de hát akkor végeredményben

maga is hisz az összeesküvésben?

A:       ez sajnos hatalomtechnika

és mindennapos

aki összeesküvésnek nevezi

nyomban nevetségessé válik

ettől indulatos lesz

ostobaságokat kezd beszélni

és a csapda fedele bezárul

H:       érdekes

csak az nem világos

hogy maga mit keres itt

A:       számomra világos

én abban sem hiszek

amit a legtöbben elfogadnak

szerintem beteg a világ

betegek az emberek

a gondolkozásuk beteg

meg vannak mérgezve

az egészség ritka kivétel

de nem gondolom hogy

valaki megmérgezte őket

önzésük személytelen erők

következménye

és ami a leglényegesebb

ez a saját

tulajdon önzésük

nem szakítom meg velük a kapcsolatot

noha leginkább az önzésükkel érintkezem

mert azt fordítják védekezésül a világ felé

az önzésüket

és buzgón propagálják

színes szavakba csomagolva

és az újabb nemzedékek megtanulják

nemcsak a szólamokat

de a szólamok fedezékében viselkedést is

ezt az egész velejéig hamis világképet

hazugságban élünk

mert benőtte az életünket

és tartóoszlopává lett

és hiába végezzük ki az összeesküvőket

nem szűnik a szenvedés

hiába irtjuk ki a gonoszt a világból

minden lakhelyéről

már rég bennünk cselekszik

ezzel a hadjárattal csak magunkba gyűjtjük

felhalmozzuk és magunkba sűrítjük

a nyomás addig növekszik mígnem

végül megint kifakad a borzasztó kelés

és jön a katasztrófa

amit senki sem ért

mindenki magyarázatot követel

de nincs magyarázat

csak a szenvedések végeláthatatlan

egymásba kapcsolódása

H:       hát amit mond

elég nyugtalanító

görcsbe áll az ember gyomra tőle

A:       maga kérdezett

én válaszoltam

H:       tudom tudom

csak így nehéz lesz befejeznem

a disszertációmat

A:       igen

H:       ha én ilyeneket gondolnék

nem tudnék reggel felkelni az ágyból

A:       régen én sem tudtam

de az se volt megoldás

H:       azért eléggé egyoldalú ez a kép

nem minden ennyire fekete

nem?

A:       maga tudja

H:       jogunk van a saját boldogságunkhoz

A:       (hallgat)

G lép ki az orvosi szobából.

G:       ne haragudjanak de nem tudok pihenni

alvásra esélyem sincs

de legalább pihenni szeretnék

(H. felé) én egész nap ezt hallgatom

már zúg tőle a fejem

legalább éjjel ne kelljen

H:       ne haragudjon

napközben valahogy nincs mód az ilyesmire

G:       engem nem érdekel

de akkor menjenek máshová

és csinálják ott

a nővéreknél vagy mittudomén

ne az ajtóm előtt

H:       jó rendben

G:       viszontlátásra

G visszamegy a szobájába. H feláll.

H:       hát nem tudom

köszönöm

A:       nincs mit

H zavartan álldogál, egyik lábáról a másikra helyezi a testsúlyát, végül kezet nyújt.

H:       viszontlátásra

A:       (kezet ráz vele) viszontlátásra

N, a nővér érkezik.

N:       már szólni akartam hogy fejezzék be

nem kupleráj ez

A visszamegy a kórtermébe.

N:       bár annak néz ki

kuplerájnak

nincs lepedő

nincs pénz gyógyszerre

egyszerűen nincs kötszer

kénytelenek leszünk hitelt felvenni

én nem küldöm el

ezeket a szerencsétleneket azzal

hogy betelt a keret sajnálom

hogy nem dolgom mi közöm hozzá

ez pszichiátria nem sebészet

lehetne mondani

de én nem mondom

nem küldök el senkit

amíg én vagyok itt addig

ez lesz a rendszer

Másnap. H és F ülnek ugyanott, mint előző este H és A.

F:        nézze

ez egy kellemetlen ügy

H:       igen

F:        tudomásomra jutott

hogy maga bejött késő este az egyik betegünkhöz

és beszélgetést folytatott vele

H:       igen

F:        ez nem nyitott intézmény

H:       tudom

F:        ezért nyomatékosan megkérem hogy

ilyet a jövőben ne csináljon

mert ha ez még egyszer előfordul

nem tudjuk tovább vállalni magát

világos?

H:       igen

F:        megkérem szíveskedjék

a disszertáció témájának körén belül maradni

ki fogom jelölni azokat az embereket

akikkel kapcsolatban

szervezett körülmények között

felmérést készíthet

holnap tízre legyen szíves befáradni

H:       köszönöm

F:        ez nekünk plusz munkát jelent

nyilván látja van dolgunk elég

de magának úgy látom

szüksége van a keretekre

jelenleg egy

központilag előirányzott

takarékossági és költségcsökkentési programot hajtunk végre

kénytelen voltam beszüntetni

azt a gyakorlatot is hogy hajléktalanok

ide járnak kötözésre

eddig szemet hunytam efölött

a kollégák sem erre szerződtek

a nővéreknek is megvan a maguk dolga

tovább kell csökkentenem a létszámot

sajnos épp a legjobb nővért kell elküldenem

nem ért egyet ezekkel a lépésekkel

pedig nem vállalhatunk magunkra mindent

az összes társadalmi probléma kezelését

ez nyilvánvaló

a maximális cél bevallom

a szakmai minimum fenntartása

ebben a nehéz pénzügyi helyzetben

ez nagyon sok erőnket leköti

kérem a megadott keretek betartását

és jó munkát kívánok

H:       köszönöm főorvos úr

magam is beláttam hogy igaza van

és sokat segített

azt hiszem

F:        úgy látom ez a megbeszélés

mindkettőnk számára megnyugtatóan zárult

Kezet ráznak. Ketten kétfelé el.

A jön, utcai ruhában, kezében sporttáska, karján a kabátja.

N feldúltan, kabátban érkezik.

A:       jónapot

N:       (nem válaszol)

A:       jónapot

N:       maga az?

ezt a pofátlanságot

de én be nem teszem ide többet a lábamat az hétszentség

engem küld el érti?

engem

komolyan mondom nem tudom mit csináljak

elmegy?

A:       a zárójelentésre várok

N:       az a fiatal doktor írja

nem épp szélsebes

na várjon utánanézek

N el. A hosszan áll némán a színen.

N visszajön, a zárójelentést diadalmasan lobogtatva.

N:       nem szólt volna

hogy már készen van

A kezébe nyomja a zárójelentést.

A:       köszönöm

N:       mikor látjuk legközelebb?

A:       most úgy érzem nincs értelme ide visszajönni

N:       én meg úgy érzem hogyha visszajön

már nem leszek itt

Kis szünet. A háttérben B közeledik.

N:       az tényleg hihetetlen ami itt megy

a működésképtelenség határán vagyunk

de mintha a falnak beszélnénk

az a legjobb takarékosság ha nem csinálunk semmit

csakhogy szerintem nem vagyunk abban a helyzetben

hogy ne csináljunk semmit

pusztító

idegőrlő

nézze meg hány beteg van most is az osztályon

és hozzá hány nővér

és elküldenek

az agyam elkattan komolyan mondom

B:       ugyanez volt az én munkahelyemen

engem is elküldtek

én voltam a probléma

és találtak is rám megoldást

N egy zárható fiókos szekrény egyik fiókjának tartalmát válogatja.

Egyes tárgyakat reklámszatyorba tesz.

B a menetkész A-ra pillant.

B:       mi az

megszökik?

A:       még kérdéses

szakad a hó

nem tudom járnak-e a buszok

B:       lepaktált mi?

A:       (elgondolkodik) le

B:       megadta magát ezeknek

A:       más pályán más eszközökkel

B:       maga ügynök

beépítették közénk

és megtudta amit akart

A:       mi lenne az?

B:       úgyhogy most elmegy

(fuvolázva) tudtam én

A háttérben C is kijön a kórteremből egy új ápolt, E társaságában.

H érkezik, szintén kabátban.

H:       (N-nek) köszönöm a kávét

(A-ra pillant) kiengedik?

A:       igen

H:       (elgondolkodik) nahát

(hosszabb szünet után)

a főorvos megtudta hogy bent voltam beszélgetni

van egy feljelentési kultúra ebben az országban

A:       és?

H:       (vállat von) csinálni fogom

(kis szünet) a programot

tényleg szeretnék túllenni a disszertáción

A:       (bólogat)

H:       (A-hoz) hogyhogy elmegy?

úgy érzi megnyugodott?

A:       nincs értelme itt maradni

H:       holnap kezdek

A:       sok sikert

H:       nekem kicsit sok volt az tegnap este

A:       (vállat von) én köszönöm

C:        (E-hez, suttogva, mégis jól hallhatóan)

most konspirálnak

hogy elkerüljék a felelősséget

mindig arra hivatkoznak hogy

személy szerint senki sem felelős

meg hogy parancsra tettem

érted

ismered

voltál te katona?

a legértelmetlenebb dolgot is végre kell hajtani

mert nem tudhatod hogy amit csinálsz

milyen tervbe illeszkedik

nem ismered a tervet

nem is szabad ismerned

de a terv létezik

és te is része vagy

E:       (nagyon rosszul van) része

H:       ne haragudjon

A:       (elmosolyodik)

H:       (zavarban) azt se tudom

hogy miért kérek bocsánatot

C:        a terv akkor működik megbízhatóan

ha nem tudsz róla semmit

ha ártatlan maradsz

E:       (ijedten) ártatlan

C:        érted

aki tudatlan az ártatlan

tehát épp akkor szolgálod a borzalmat legjobban

ha ártatlan maradsz

ha tudatlan vagy

mert elrejtik előled az értelmét

annak amit csinálsz

ha meg ellenkezel leszedálnak

nem tudod kikerülni

inni muszáj

benne van a teában

a csapvízben

ha beveszed amit adnak

(A-ra mutat) ilyen leszel tőle

a rend illúziója

A N felé fordul

A:       nem tudja járnak a buszok?

N:       (felkapja a fejét) hogy micsoda?

A:       járnak a buszok? mert hogy szakad a hó

N:       biztos

reggel még jártak

A:       menjünk együtt

N:       mehetünk egy pillanat

csak összeszedem a maradék holmimat

A:       (H-hoz) maga nem jön?

H:       (felrezzen, az órájára néz) jaj nekem most rögtön indulnom kell

még be kell mennem az egyetemre

A:       ahogy gondolja

H:       (körbenéz) viszontlátásra (begombolja a kabátját és elmegy)

N bosszúsan kotorászik.

N:       ezt a millió kacatot!

amit évek alatt felhalmoz az ember

ki kéne hajítani

pedig nem vagy egy gyűjtögető típus

tessék

ezt rám bízták itt maradt

de én nem dobhatom ki

bármikor jöhetnek érte

már nem is emlékszem kié

emlékek ajándékok

de már nincs mögöttük arc

(megáll)

az én arcom se

Befejezi a válogatást, visszalöki a fiókot, felkapja a retiküljét és a nejlonzacskót.

N:       mehetünk!

A felveszi a kabátját és kezét nyújtja B-nek, az félrehúzódik.

C hasonlóképpen. E C háta mögé bújik.

G érkezik fáradtan, ingerülten.

C és E visszamennek a kórterembe.

G:       (végigméri A-t) akkor rendben vagyunk nem?

A:       (elmosolyodik)

G:       (türelmetlenül) megkapta a zárójelentést?

A:       (bólint)

G:       akkor mehet

az emisszió megtörtént

A:       (bólogat) meg

N:       (epésen) nem mondom hogy viszonlátásra

G:       (zavarban) viszontlátásra

N marokra fogja a nejlonzacskót, mintha a nyakát szorongatná valakinek, és sértetten elviharzik.

G elrohan az ellenkező irányban.

B:       (A-hoz) na mi van

itthagyták

A:       (vállat von)

B:       menjen csak még utoléri őket

(szünet)

aztán ne felejtsen jelentést írni

arról amit hallott

Sötét.